546 
bred, i norr och söder utsträckt ö, kallad Storön. På dess 
vestra eller åt fasta landet vända sida ses en öfvergångsbild- 
ning blottad, bestående utaf vexlande lager af sandsten och 
gråvackeskiffer. Lagren börja på sydligaste udden och sträcka 
sig en knapp fjerdingsväg åt norr utmed den s. k. Hålmal- 
vikens stränder. Sandstenen är röd, mycket hård och qvartz- 
full, liknande den i Transtrands, Idre och Wenjans socknar i 
Dalarne. Skiffern är svartgrå, äfvenledes mycket qvartzfull, 
och något skimrande på ytan af fint fördelade glimmerfjäll. 
Af petrifikater ses intet spår. Lagren, hvilkas samman¬ 
lagda mägtighet kan utgöra omkring 30 fot från vattenytan, 
luta v. p. 4 6° från horizontallinien mot nordnordost. De be¬ 
täckas omedelbart och under hela deras fortstrvkande af en 
20 —50 fot mägtig bädd af fmkornig hypersthenfels (trapp), 
lik den som vid Halle- och Hunneberg i Festergöthland be¬ 
täcker dervarande öfvergångsbildning. En följd af sandstens- 
lagrens lutning mot nordnordost är, att deras i dagen synliga 
mägtighet mot norr småningom aftager, så att de slutligen 
alldeles utkila under hypersthenfelsen, som för öfrigt allestä¬ 
des utgör den enda synliga bergarten på ön och bildar höj¬ 
der om 4 50 till 500 fot öfver hafsytan. 
Man kunde förmoda, att Storön ej vore den enda punkt 
i denna skärgård, der öfvergångslager förefunnos, men så 
långt i norr som förbi Ulföarne och Nätrafjärden, en sträcka 
af närmare fem mil, finnes ej spår dertill; på alla öar och 
skär endast hypersthenfels eller granit. Längre i söder vid 
fiskeläget Lerviken på fasta landet uti Hägdångers socken i 
Ångermanland lära dock, enligt den underrättelse, som blifvit 
mig meddelad af en för sitt stånd särdeles klok och bildad 
skärgårdsbonde på Ulfön, dylika lager förekomma. Der fin¬ 
nes, sade han, ett fast berg, bestående af en grå förstenad 
lera, deri större och mindre klot och stenar af en annan 
mörkare bergart ligga inbäddade. Alltsammans vore så hårdt 
och fast, att man med möda kunde med hammaren lösslå 
stycken deraf. Af denna beskrifning tyckes anledning vara, 
