69 
fle fleste andre Træer miste ialfald stedse flere Blade*), og de, 
der blive tilbage ere halvvisne og forbrændte af den langvarige 
*•) Skjdndt saaledes endetd Træer i den ’torre Aarstid staae hladlose Ser- 
raderne, maa man derfor ikke forvexle dem med de saakaldte „Catin- 
gas 1 ’; disse ere virkeligeSkove, som i Tortiden miste altLovef, og endog, 
hvor Tdrken vedvarer usædvanlig længe, kunne staae hladlose nogle 
Aar irad uden at springe ud. De forekomme imidlertid ikke i de Egne 
af Brasilien, jeg har bereist, og mit Emne forer det ikke med sig, at jeg 
her skulde dvæle længere ved dem ; kun skal jeg benytte Lejligheden 
til at berigtige en mindre rigtig Angivelse af Prof. Burmeister i hans 
Reise nach Brasilien S. 404, den nemlig, at Skovene i Camposegnene, 
hvad enten de i Tortiden miste Lovet eller ikke, alle iflæng skulle kal¬ 
des Catingas, og derhos bemærke, at den Skov, hvilken han særlig næv¬ 
ner som en Catinga, den ved Fazenden Carrancas (saaledes og ikke som 
B. skriver Carancos, hedder nemlig Stedet) ikke engang er nogen op¬ 
rindelig, jomfruelig Skov, hvad han dog selv siger hine Skove skulle 
være. Overhovedet lider Burmeisters Skildring af Camposegnene (lige¬ 
som hans Bog i det hele taget) af aabenbare Feil og Misforstaaael- 
ser og Forvanskninger af de brasilianske Benævnelser, hvilke jeg fin¬ 
der mig foranlediget til at berore her, da de staae i Modsigelse til hvad 
jeg ovenfor har angivet. Saaledes sondrer Burmeister mellem Campos 
serrados og ,,Campos veros*’, hvilket sidste Navn slet ikke bruges i Mi¬ 
nas og vel neppe engang ret vel kunde forekomme, da Mineirocn ialfald 
vilde brugt Adjectivet verdadeiro; ved en tilfoiet Bemærkning gjores 
Sagen kun dunkiere, idet han nemlig siger, at Campos veros ci fore¬ 
komme ved Lagoa Santa, men forst nordligere ved Diamantina og i 
Minas novas; mener han med hiint Navn Campos limpos, er Angivel¬ 
sen urigtig; thi saadanne forekomme ikke blot i Nærheden af den 
nævnte Landsbye, men overhovedet ligesaavel Syd og Vest som Nord 
for denne; mener han derimod (hvad man ifolge den anforte Lokalitet 
kunde fristes til at troe) de saakaldte ,,Campos agrestes 1 ’, da modsættes 
disse i Landet selv (i Minas novas, Bahia, Piauhy etc.) ikke Serrados 
men ,.Campos mimosos 1 ’, der navnlig udmærke sig ved en saftig, blod, 
el sammenhængende Tæppe dannende Græsvæxt, medens de forste 
ere bevoxede med de sædvanlige stive Camposgræsser. Urigtigt er riet 
fremdeles, naar Burmeister paastaaer, at der i Campos „nirgends 1 ’ findes 
,,ein Nahrung bietender Fruehtbaum” (S. 417); thi i Serraderne (og og- 
saa i dem, som Burmeister naaede paa sin Reise) findes just til Exernpel 
flere Anona-Arler, der yde de store velsmagende „Araticu-Frugter”, 
fremdeles et til Myrtefamilien horende Træ, som bærer en behagelig 
Frugt, „Mandapuså”, af Storrelse som en Blomme, ogCagaiteira’en (Myrtus 
dysenteriea), hvis gule lædskendeFrugter, nydte med Maade, ere ligesaa 
behagelige som uskadelige, endvidere smaae buskagtigeAnacardier, der 
i rigelig Mængde yde deres saftfulde ejendommelige Frugt, den vel- 
bekjendte „Caju”; dernæst er det ogsaa netop Serraderne, hvor Manga- 
