71 
partierne. For det torste altsaa optræder en ægte Urskov langs 
Bredderne af de stdrre Floder og folger dem som en bredere 
eller smallere Bræmme; den beklæder fremdeles de lave Kalk¬ 
bjerge og viser sig endog strax, hvor en isoleret Kalkklippe 
bryder frem af Leret. Men navnlig optræder Mato’en dog i disse 
Egne som skarpt begrændsede Smaaskove eller Lunde, der ere 
stroede omkring i de saa mange Gange vidtløftigere Scrrados og 
4 * 
Campos limpos, og sædvanlig indtage Bunden af Dalene eller de 
store Furer paa Bakkernes Skraaninger. Det er disse Skovplet¬ 
ter, som Brasilianerne med en fra de oprindelige Beboeres Sprog 
laant Benævnelse kalde Capoe s (Sing. Capao)*), Skovoer, og 
skjondt det ikke kan nægtes, at Træerne i dem ikke have den 
kjæmpemæssige Væxl, der udmærker dem i de store sammen¬ 
hængende Urskove, skjondt de ere mindre overlæssede med Ci- 
pos og Halvparasiter, skjondt endelig den hele Skov sædvanlig 
er mindre frodig og torrere, er Overgangen til Urskoven saa umærke¬ 
lig, at der næppe kan trækkes nogen Grændse mellem denne og 
Capao**), hvorhos man imidlertid maa erindre, at det vistnok 
kun er de allerfærreste af disse „Skovoer”, der endnu staae 
urorte og at de i Reglen forlængst ere forvandlede til Capoeiras 
ved at omhugges for at beplantes som Rocas***). 
Det er, som man vil erindre, Lunds Mening, at Campos- 
vegetationens nuværende Beskaffenhed skyldes Menneskets Ind- 
*) Corrumperet af Tupi-Ordet: Ca-puan. 
**) Dette er ialfald ogsaa Botanikeren GardnersMening, see lians: Keisen im 
Inneren von Brasilien &c. 2te Theil, S. 225. 
***) Kor at skalFe sig det til sit Agerbrug nødvendige Jord omhugger Brasi¬ 
lianeren stedse et Stykke Skov;.efter at de omhuggede Træer have lig¬ 
get og torret i længere Tid, stikkes de i Brand ; Ilden fortærer dog kun 
Lovet og de tyndere Grene, og af de tilbageblevne hal vforkullede Stammer 
dannes et Ilegn om den afbrændte Plet, paa hvilken de forskjellige Cul- 
tmplanter udsaaes mellem hinanden; det er disse Plantninger, der kal¬ 
des Rogn, men kun have saarc ringe Lighed med vore Sædmarker. Nnar 
RoQa’en er hostet, overlades Jorden atter til sig selv , og det folgende 
Aar „rokeres” et nyt Stykke Skov. 
