112 
kommer derved nvilkaarlig til at tænke paa de Insekter . hos hvilke 
Larvens lange Levetid staaer i et lignende Forhold til det færdige 
Insekts ephemere Tilværelse \ 
Hvorvidt Zuccarini med Hensyn til Fourcroya har Ret, veed 
jeg ikke; men hvad Agave americana angaaer. da er det en 
Vildfarelse at betegne den som en monokarpisk Plante efter de 
Iagttagelser, som jeg har gjort i Nizza angaaende denne Plantes 
Formering. Agaven er der meget hyppig paa Hegnene og paa 
Klipperne, der vende imod Solsiden; men det er især Slots- 
bjergets Sider, der ere prydede med de storste Exemplarer af 
denne forunderlige Planteform. Den voxer her i Selskab med 
Levkoier, Gyldenlakker, Vortemælkstræer (Euphorbia dendroides) 
og Kaktusser. Over delte Plantedække hæver Agaven sin 30 
Fod hoie, ved Grunden noget krummede og i Spidsen lidt nik¬ 
kende Blomsterstængel. Man har der den allerbedste Ledighed 
til at iagttage, hvorledes denne Plante udbreder og forplanter 
sig. Ved forste diekast seer man, at det ikke er nogen mono¬ 
karpisk Plante; alle gamle Individer ere nemlig omgivne af en 
talrig Yngel af Knopper , der ere udskudte fra den nedre under 
Jorden værende Deel af Stængelen; denne udsender nemlig 
underjordiske Grene*), som forlænge sig meget, forend de komme 
til Overfladen, og i Spidsen ere dækkede af tæt siddende Blade. 
Grenene ere snart ignde og traadformige saaledes som Stoloncrne 
hos Jordbærplanterne, snart ére de tykkere og ligne Asparges- 
skuddene (turioncs ); i begge Tilfælde ere de meget skrøbelige og 
gaae let itu, naar man vil forfølge dem lige ind til Moderstæn¬ 
gelen, hvortil de ere fæstede; de udgaac ikke fra Bladhjornerne, 
men fra den bladlose Deel af Stænglen, der findes under den 
kjæmpemæssige Bladroset. Efter Blomstringen doer Moderstæn¬ 
gelen som bekjendt, og Knopperne blive frie. 
*) De svare til det, som man i Almindelighed kalder Rodskud , og saaledes 
har jeg ogsaa benævnt dem i det Følgende. 
