113 
At Agaven af mange Botanikere er bleven betragtet som en 
monokarpisk Plante hidrorer derfra, at de alene have taget 
Hensyn til Exemplarer, som opelskes i Drivhusene; disse 
have en rank smækker Blomsterstængel med en ziirlig Holdning*) 
og ere saa godt som altid uden perennerende Knopper, hvor¬ 
imod de Exemplarer, som leve og blomstre i Friland, have en 
mere robust Form; de ere ikke ranke, men navnlig ved Grunden 
altid noget krummede, og hvad der her er det Vigtigste, de ere 
udrustede med en stor Rigdom af 'perennerende Knopper. 
At Agave americana i nyere Tid ialmindelighed betragtes 
som en monokarpisk Plante er saameget mærkeligere, som den 
allerede længe er bleven anerkjendt som en perennerende Plante 
saavel af Praktikere som af Botanikere, der have havt Ledighed 
til at iagttage Planten i Friland. Allerede Clusius, der gav 
den forste botaniske Beskrivelse af Agaven, omtaler dens Rod¬ 
skud**): „Radix est crassa longa curva velut inlernodiis articulata „ 
e qvibus ad lalera naseuntur alternis aliæ plantæ ut in Arundinum 
nodis gemmæ sunt disposilæ ”. Ved Siden af Texten er givet en 
Figur af et Rodskud befæstet til en ikke blomstrende Moder¬ 
plante. Fra Sydeuropa udbredte Agaven (eller som den efter 
Clusius kaldtes Aloen) sig til de fyrstelige Orangerier i Mellem- 
og Nordeuropa, og naar en Agave blomstrede, var det en Be¬ 
givenhed, som fremkaldte mange Beskrivelser af denne Plante***). 
Paa Gottorp har den forste Gang blomstret 1668, anden Gang 
1705. Planten blev i den Anledning beskreven idetmindste tre 
Gange, nemlig af Major, Waldschmid og S e ri c i u s *j*); den Sidstes 
Afhandling er i botanisk Henseende ikke uden Interesse. Her 
*) Saaledes er ogsaa Planten afbildet i IVlirbels Elémens og i Schnitzleins 
Iconographie. 
**) Caroli Clusii Bariores plantæ. hib. V, pag. CIX. 
***) Stuttgardt 1658. Stockholm 1708. Kjobenhavn 1724 og 45. 
+) Historische, Physische und Mcdicinische Beschreibung derer im Hoch- 
Furstlichen Goltorpisclien pråchtigen Garten, das neue VVerek genannt, 
Dreyen selir rar Bliihenden Aloen. Sehleswig 1705. 
8 
