120 
Familia: Bucconidæ. 
186 (77). Bucco chacuru Vieill. 
Brasil. Dormiåo, Jao tolo. 
Er til enhver Aarstid overmaade hyppig i Camposegnene; 
Lund har truffet den allerede i Sao Paulo ved Byerne Campinas 
og Hytu, og fra disse Egne udbreder den sig over alle de indre 
Campoer, mod Vest ialfald ind i Provindsen Mato Grosso, hvor 
Na tte rer har iagttaget den, og Nord paa idetmindste gjennem 
en stor Deel af Sao Franciscos Floddal. Man seer den i Om¬ 
egnen af Lagoa Santa ganske almindeligt enkeltviis eller parviis 
paa dyrkede Steder, i aabent Buskads eller lave Træer, hvor den 
ligesom dens Slægtninge ofte sidder timeviis stille og flegmatisk 
paa den samme Green uden at rore sig, med mindre den faaer 
Oie paa et sig nærmende Insekt, da den pludselig flyver ud, 
griber Insektet og derpaa atter vender tilbage til sin gamle Plads. 
Den er kun lidet sky for Mennesker, man kan komme den ganske 
nær, forend den bekvemmer sig til at flyve bort*). Det er dette 
dens dorske, ligegyldige Væsen, der har givet Anledning til de 
Benævnelser, Brasilianerne have for den fSyvsover, Tossehans), 
og den er paa Grund af sin Dvaskhed en af de Fugle, som det 
er allerleltest at skyde, men tillige en af de meest seiglivede, 
som kan leve endog flere Dage med meget betydelige Skudsaar. 
Efter min Erfaring er der ingen Forskjel paa Rjonnenes 
Dragt, og Prof. Burmeister tager Feil, naar han angiver det 
Modsatte. Hos den gamle Hun svinde de morke Tværstreger 
paa Brystet og Midten af Bugen ikke mindre end hos den gamle 
Han, og disse Deles Grundfarve beholder som oftest, og lige 
ofte hos begge Rjon, et svagt isabelleguult Anstrog. Derimod 
har unægtelig den unge Fugl, saaledes som Burmeister siger, 
*) Denne Ligegyldighed synes at charakterisere ogsaa de andre Arter. I 
Lunds Optegnelser finder jeg anfort, at han engang i Nærheden af 
den lille By Aldea da Pedra ved Parahybafloden traf fire Individer af 
Bucco Swainsonii siddende i et fritstaaende Træ, fra hvilket de lode 
sig skyde ned alle fire, det ene efter det andet. 
