172 
mellem hinanden som hos Pterocarya. Efter Kimbladene at 
domme turde den dog snarest have overjordisk Spiring ligesom 
Pterocarya og Eng elhardUa, til hvilke den slutter sig med Hensyn 
til Frugten og Svobet. 
Ifolge dette tager jeg ikke i Betænkning at foreslaa neden- 
staaende Inddeling af Juglandeerne: 
1. Eng elhar dlieæ: Spiringen overjordisk. Blomsterdække til¬ 
stede. Frugten nodagtig, omgiven af et stort Svob, dannet 
af de sammenvoxne Dækblade og Forblade. 
Herunder: Pterocarya , Engelhardlia og Oreamunoa. 
2. Juglandeæ veræ: Spiringen underjordisk. Blomsterdække 
tilstede. Frugten stenfrugtagtig, uden Svob. 
Herunder: Juglans , Carya. 
3. Platycaryeæ : Intet Blomsterdække. En lille sammentrykt 
Nod, sammenvoxen med to Forblade og derved vinget. 
Herunder: Platycarya. 
Medens Platycaryeæ vise Juglandeernes nære Slægtskab med 
Myricaceerne, kunne Engelhardtieerne betragtes som analoge til 
Carpineæ. Denne Inddeling stemmer ogsaa godt med disse 
Planters geografiske Udbredning. Juglandeæ veræ tilhore alle, med 
Undtagelse af een eller maaske to Arter, Nordamerika, medens 
Engelhardtieerne have deres Hjem i Lilleasien og Indien, ligeledes 
med Undtagelse af een Art, og Platycaryeæ i Ostasien. 
Det meget Afvigende i Tilstedeværelsen af en Slægt af 
Engelhardtieerne i Centralamerika synes tildels at finde sin For¬ 
klaring ved at se hen til Juglandeernes Udbredning i den ter¬ 
tiære Tid. Denne Familie spillede nemlig dengang en langt 
storre Rolle end i Nutiden, og den var, mærkeligt nok, dengang 
næsten indskrænket til Europa, hvor den nu ganske mangler. 
De nu i Amerika og Asien forekommende Arter maa betragtes 
som Levninger af en i Europa navnlig i Miocentiden i mange 
flere Arter herskende Juglandeflora. Man kan nemlig paavise 
en saa stor Overensstemmelse mellem de fossile og nulevende 
Former, at hine maa betragtes som Stamarterne til disse. Saa- 
