233 
Træstykke i Væggen, og jeg gjorde et forgjæves Forsog paa at 
udgrave det; jeg saae kun dets Gjennemsnit i Væggen og veed 
ikke, hvor langt det strakte sig ind, ikke heller, hvor meget 
der var skaaret bort; jeg kan derfor heller Intet sige om, hvor¬ 
ledes det hele Træstykkes Stilling i Kalken var. 
Massen af denne Kalktuf brugtes som Mergel, og Eieren 
havde en betydelig Indtægt af denne Grav, idet Folk, som boede 
langt borte vesterpaa, hentede Mergel her. De fastere Partier 
brændtes til Kalk; man havde ogsaa stroget den lose Kalk som 
Muursteen og brændt den. 
K. Kjelkjær. 
Forchhammer omtaler Kalktuflaget ved Kjelkjær med føl¬ 
gende Ord 1 ): „Ved Kjelkjær findes under bruunrod Muld det 
samme Lag af Jernilte [som ved Petersholm, bruunt Jerntveilte- 
Hydrat], hvis Mægtighed stiger indtil 3 Fod, men paa de fleste 
Steder er langt mindre. Kalken begynder ovenfra med et Lag 
Osteocolla (Kalkovertræk over Siv og Græsstilke), derpaa folger 
Kalken, snart i meget lose, snart i fastere Lag, og fuld af Lim- 
neer, der synes at være de samme, som endnu leve i vore Ind¬ 
soer. Laget er 6 Fod mægtigt og hviler paa Sand. a 
Da jeg besogte Kjelkjær, var der i en Grav blottet en ganske 
anseelig Væg, der dannede en concav Bue, som vendte Aab- 
ningen omtrent mod SO.; men det var et Par Aar siden, at her 
var gravet Kalk, og Væggen var derfor næsten overalt nedskreden 
og havde paa flere Steder en dyb Okkerfarve. Dog fandt jeg 
ved den sydvestlige Ende af denne Væg bag et Hjorne en lille, 
omtrent 18 Fod lang Væg, der havde en ost-vestlig Retning, og 
hvis overste Deel, 3—4 Fod, var saa frisk, at man kunde see 
Noget; nedenunder laa et Par Fod Nedskred. 
1. Her laa overst Jord, Okker og „O s t e o c o 11 a a (d: In- 
crustationer af monocotyledone Stængler og Blade, som laae i 
') Danmarks geognosliske Forhold, S. 107. 
