255 
heder, som man kan sec, synes de fossile Blade mig at stemme 
ret vel overeens med Bladene af Populus tremula , til hvilken Art 
jeg derfor forelobig henforer dem. 
12. Dimus montana Sm. 
Vintermollerne. 
Jeg har kun nogle faa Aftryk, som alle ere Brudstykker, og 
intet af dem viser Bladets Grund. Jeg har afbildet de to bedste 
Aftryk: Tab. VI — VII, Fig. 11 viser et Blads Underside, Fig. 12 
et andet Blads Overside. Nerverne have paa Oversiden været 
rendeformigt fordybede; Tertiærnerverne vise sig her langt mindre 
tydelig end paa Bladenes Underside, og jeg har ikke kunnet an¬ 
give dem paa Figuren. At det er Ulmus -Blade sees især paa 
de talrige Secundærnerver, hvoraf nogle ere gaffelformigt deelte. 
Til en sikker Bestemmelse af Arten er mit Materiale utilstrække¬ 
ligt; dog vilde jeg paa Grund af Bladenes slanke Spids og det 
Fig. 11 afbildede Blads Storrelse være nærmest tilboielig til al 
tænke paa Ulmus montana. Da nu hertil kommer, at Ulmus mon¬ 
tana er vildtvoxende her i Landet, medens U. campestris rimelig- 
viis er indfort, saa tager jeg ikke i Betænkning forelobig at hen- 
fore de fossile Blade til hiin Art. 
13. Corylus Avellaua L. 
Vintermollerne. Maglekilde? 
Det vigtigste Stykke, som jeg har fra Vintermollerne, er 
Afstobningen af en klokkcformet Hase, hvoraf Nbdden er falden 
ud. Dette smukke Exemplar er afbildet Tab. V, Fig. 8. Man 
seer tydelig Formen af Hasens Huulhed, og man kan see Om¬ 
ridset af det Sted, hvor Nodden har været heftet til Hasen 
(dette vil man dog forgjæves soge paa Figuren, thi det kan ikke 
sees, naar Stykket holdes i den Stilling, hvori det er aftegnet); af 
Hasens Ydre seer man kun Lidet, da det skjules af Udstobningen 
af det Indre; den Plads, som Hasens Masse indtog, er paa 
17 
