68 
Arten er ostindisk, men om de nærmere Forhold ved dens 
Forekomst ogUdbredning kan jeg kun anfbre, at Solander og Ellis 
havde deres Stykke fra Sundastrædet, fra en lille Oe (Prince 
Island) paa Sydsiden af Sumatra, og at den rimelig ogsaa findes 
ved Amboina; idetmindstc omtaler Rumph i Herb. Amboin. VI. 
p. 229 en Isisform med lange og sammensmeltende Led, som 
jeg formoder er denne; forholder dette sig saa, synes Arten efter 
de Steder at domme, hvorpaa den af Havet opkastes, at fore¬ 
komme i Nærheden af klippefulde Kyster med stærk Brænding, 
men i stdrre Dybder. 
2. Isis moniliformis', ramosior; ramis longioribus laxis; 
articulis calcareis brevioribus , medio incrassatis, ad nodos cor- 
neos longiusculos at constrictos plus mimis attenuatis, ramulos 
et ramellos moniliformes constituentibus. 
Seba. Thesaus. CX. fig. 2. p. 202. 
Rumph . Herb. Amboin. VI. pi. 84. fig. C*). 
Esper. Isis. Tab. II. (efter et Exemplar sendt fra Chemnitz). 
Denne Isis, som ikke forekommer sjelden i Samlingerne, er 
ligesaa charakteristisk ved sine Hornleds stærke Udvikling som 
ved sine Kalkleds eiendommelige Form. Paa Grene af 3—4"' 
Tykkelse ere Hornleddene ofte ligesaa lange eller endog længere 
end Kalkleddene, der i mange Tilfælde kun som en tynd Skive 
eller Kile ligge mellem Hornpartierne. Paa de tyndere Grene 
ere de vel noget kortere i Forhold, men dog altid længere end 
hos alle de andre Arter af Slægten. Kalkleddene ere tykke, lidt 
< \ 
smallere imod begge Ender, ofte aldeles bonneformede, og give 
navnlig de mindre Grene megen Lighed med en Pcrlesnor. 
Furerne paa Overfladen synes ikke fuldt saa dybe som hos de 
andre Arter, men lobe lige efter Længden af Leddene , som hos 
den foregaaende Art. De grenbærende Fremstaaenheder paa 
*) Senere er jeg bleven opmærksom paa en ret kjendelig Figur i Houttuyns 
Natuurlyke historie of uitvoerige beschryving der Pieren , Planten en 
Mineraalen o. s. v. 1ste Deels 17de Stilk. Plaat. CXXXI. lig. 1. p. 239. Am¬ 
sterdam 1772. Figuren fremstiller Rodstykket med Stammer. 
