N 
/ 
3 
don bestaaer af Lag, som folge paa hinanden i Retningen af 
Stilkens Axe og ligge teglsteensformig skudte hen om hinan¬ 
den, og navnlig at den stedse sidder i samme Stilling til Stilken, 
nemlig paa dennes Rygside. Losner man endelig en slig Kalk¬ 
plade fra Stilken, saa maae enhver Tvivl om den afsondres af 
Dyret forsvinde; der viser sig nemlig da paa det Sted, hvor den 
sad fast, en skraat opad vendende, af opstaaende Hudrande 
skarpt begrændset Flade, der er det skala fsondr ende Partie *); 
den er svagt hvælvet og danner en opad (fortil) noget smallere 
Oyal, til hvilken den bageste Deel af Kalkpladen ndiagtig passer, 
medens at den ovrige Deel, som sagt, rager frit op uden nogen 
Berdring med Stilken, idet nye Lag under den fremskridende 
Afsætning stedse skyde sig ind mellem de ældre og den afson¬ 
drende Flade; Kalkpladen voxer altsaa saa at sige ved bestan¬ 
dige Skalskiftninger, hvorhos de gamle Skalpartier dog forblive i 
Sammenhæng med de nye, og den hele Plade bestaaer saaledes 
egentlig af en Række paa hinanden folgende Skaller, hvorfor man 
ogsaa strengt taget med Hensyn til Skallens Form kun bor see 
hen til den bageste Deel, der svarer den afsondrende Flade. 
Sowerby udhæver udtrykkelig, at den vestindiske Art er fæ¬ 
stet til Hulens nederste Ende ved Hjælp af Stilkens Kalkplade; 
det samme er Tilfældet med den nikobarske Lithotrya; Idsner 
man nemlig et af de ovenomtalte Exemplarer, der tilsyneladende 
manglede Kalkpladen, fra Bunden af Hulen, hvortil de vare voxede 
fast, saa vil man finde, at Stilkens skaldannende Partie ogsaa 
hos disse afsætter den sædvanlige ovale, neglformige Skal, men 
denne er med hele sin ydre Flade fastkittet til Hulens Væg, og 
de ældre Skallag kunne forfolgcs heelt op til dens Munding som en 
uafbrudt smal Stribe **); heraf fremgaaer altsaa uimodsigeligen, at 
Lithotrycn udenfra lidt efter lidt er trængt dybere ind i Koral¬ 
blokken i samme Forhold som Kalkpladen er voxet ved nye Tilsæt- 
*) Tab. 1. fig. 1. 
**) Tab. 1. lig. 2 og 3. 
