58 
Prosehs Afhandling vundne Resultater, paa en Undersøgelse af 
netop de samme Exemplarer, der have staaet til hans Raadighed. 
De Forhold, der have bevæget Forfatteren til at henfore sin 
Art til Cranchia- Slægten, angiver han selv at være folgende: 
1. den store slappe foldede Sæk med yderst smaac ende¬ 
stillede Finner, 
2. Armenes Stilling indenfor Fangarmcne, og endelig 
3. Sækkens umiddelbare Sammenhæng med Tragten. 
Vel frembyder den nye Form ogsaa nogle Afvigelser fra 
Cranchia-Slægten, idet nemlig: 
1. Forbindelsen mellem Hoved og Sæk ikke er tilveiebragt 
ved en Sammenvoxning men ved en saakaldt falsk Led¬ 
forbindelse, 
2. Fangearmene gjennem deres hele Længde ere forsynede 
med Sugere, og 
3. Oinene ere paafaldende store og fremstaaende; 
men med Undtagelse af den fdrste vil Forfatteren kun tillægge 
disse Afvigelser Betydning som Artskjendetegn, og selv denne 
kan som sagt efter hans Mening ved Siden af den ovrige Over- 
eensstemmelse „i saa godt som alle væsentlige Punkter 1 * kun 
berettige til at opstille den nye Form som et Subgenus af 
Cranchia - Slægten. 
Jeg skal ikke opholde mig ved nærmere at undersoge Vær¬ 
dien af denne fra Forbindelsen mellem Hoved og Sæk hentede 
Charakteer, da det under den Forudsætning, at Owenien forresten 
virkelig i saa godt som alt Væsentligt stemmer *overeens med 
Cranchien, vistnok maa ansees for mindre væsentligt og for en 
stor Deel afhængigt af subjectivt Skjon, om den forstnævnte rettest 
opstilles som en Underslægt af den sidste eller om de hellere 
skulle stilles umiddelbart ved Siden af hinanden som to lige¬ 
berettigede Slægter. Men jeg maa tilstaae, at jeg ikke kan ind- 
rbmme Forudsætningens Rigtighed, og at jeg troer, at ligesom 
Forfatteren neppe i eet og alt har opfattet Cranchiens Charakteer 
ganske rigtigt, saaledes har han deels ikke bemærket alle de 
i * , 
