II 
opfattede som en eneste Art, betragtede en anden som 2, en tredie 
som 6, en fjerde som 16 forskjellige Arter os. v., og ligesaa gik 
det med Slægterne. Mange Arter vare opstillede paa et eneste 
eller meget faa torrede Exemplarer; mange Arter vare opstillede 
som nye, medens de i Virkeligheden kun vare Former eller ikke 
engang Former af gamle Arter fra andre Verdensdele o. s. v. Han 
vilde ikke tale om de Botanikere, der, drevne af Forfængelighed 
eller andre Hensyn, med utilgivelig Ringeagt for Videnskaben hen- 
• synsløst opstillede nye Arter og Slægter, han vilde kun tale om 
de dygtige og samvittighedsfulde Forfattere. Men ogsaa hos disse 
var Methoden falsk, ogsaa hos disse fandtes kun et subjectivt 
Skjøn; thi de kjendte kun Arterne overfladisk; noppe en eneste Art 
var undersøgt tilbunds. 
Liniiés og Darwins Anskuelser om Arterne støde som to 
modsatte Hypotheser overfor hinanden. Vi vidste i Virkeligheden 
ikke, hvad Art var. 
Uden en grundig morphologisk, anatomisk, physiologisk og 
biologisk Undersøgelse af de enkelte Planter, en efter anden, vilde 
vi aldrig naae til nogen videnskabelig Erkjendelse. Først da vilde 
vi være istand til at sammenligne Planterne med videnskabelig 
Nøiagtighed, naar vi kjendte tilbunds de Planter, som skulde 
sammenlignes. Kun ved at anvende en saadan Methode vilde vi 
kunne haabe at naae henimod Maalet, det virkeligt naturlige Sy¬ 
stem. Denne Methode var imidlertid ikke fulgt, og det saakaldte 
naturlige System var derfor i Virkeligheden en kunstig Bygning 
afslutninger, grundet i de allerfleste Tilfælde paa ufuldstændige, i 
mange Tilfælde paa usikkre eller falske Iagttagelser. 
Til Slutning bemærkede han, at han i Virkeligheden ikke 
fortalte noget Nyt; det var kun en gammel Sandhed, som ban 
imidlertid mente sig berettiget til at udtale paany, da det var 
blevet ham klart, at den systematiske Botanik havde glemt den. 
Den 3die April fortsatte og sluttede Professor Johnstmp sit Foredrag om 
Norges Fj el d byg n i n g. 
Der fremhævedes især, at det af Professor Th. Kjerulf i 
Forening med Tellef Dahil udarbejdede geognostiske Kort over 
det søndenfjeldske Norge, der udkom 1866. i 10 Blade, fortjener 
en større Opmærksomhed end mangfoldige andre lignende Kort- 
arbeider. Det vedrører nemlig et Terrain, hvor flere vigtige geo¬ 
gnostiske Spørgsmaal nærmest maa finde deres AfgjøreJse, efter¬ 
som de plutoniske Dannelser der optræde i en overordentlig stor 
Maalestok og ikke blot gjennembryde, men endog dække Sil ur¬ 
formationen . 
Ffterat først Leop. v. Bucli havde henledet Geognosternes 
Opmærksomhed herpaa, og Keilhau senere havde søgt at forklare 
Dannelsen af de krystallinske Skifere, af Porphyrer og Graniter 
ved en «Transmutation», der kun mødte liden Tilslutning fra 
Geognosternes Side, er det Kjerulfs store Fortjeneste, at han har 
