15 
hos en slorre Række af levende og uddode Fiskeslægter og var derved 
ligeledes kommet til det Resultat, al man ikke kan skjelne mellem ho- 
moccrke og heterocerke Fiske paa den Maade, at kun hos disse sidste 
samtlige ægte Halefinneslraaler (d. v. s. med Udelukkelse af de forreste 
ovre, saakaldte Stollestraaler, hvis saadanne findes) sidde under 
Rygradens yderste Deel, eftersom delle i Virkeligheden er Tilfældet 
med de allerfleste Beenfiske. II eck e 1 foreslog derfor at skjelne mel¬ 
lem de Fiske, hos hvilke Rygradens sidste Stykke forbliver brusket 
og uforbenet, uagtet der er udviklet fuldstændige Hvirvler i hele 
dens ovrige Længde, og dem, hvor den er forbenet og af- 
deelt i Hvirvler lige til Spidsen. De finere Forskelligheder, 
som dertil knytte sig, ville sees af folgende Schema, som til¬ 
lige viser Parallelismen mellem Fiskeslægternes geologiske Alder 
og Uddannelsesgraden af deres Rygradsspidse. 
A. Ho's Ganoiderne ender Rygraden (hvilken Beskaffenhed 
denne saa forresten monne have) i en nogen brusket 
Skede, som omslutter Spidsen af Rygstrængen og Rygmar¬ 
ven. Overgangen mellem den nogne, uleddede Rygradsspidse 
og den egentlige, fuldt udviklede Rygrad dannes her (hos 
Lepidosteus og Polypterus') af et ufuldstændigt udviklet Hvir¬ 
vel parti . 
B. Hos de tag halede Beenfiske (Tcleostei steguri ) (hvortil 
foruden mange physostome Beenfiske henregnes adskillige 
Former, som tidligere stilledes blandt Ganoiderne, f. Ex. 
Thrissops og Leptolepis ) ender Rygraden ligeledes med et 
brusket uleddet Stykke, men dette er skjult og beskyttet 
*) «Zugleich weisen diese Endwirbel auf eine ganz andere Entstehungs- 
weise hin als jene bei den Wirbeln gewohnlicher Teleostier, denn die 
ersten Ossificationsstellen der hinlersten Schwanzwirbel zeigen sich 
nicht, wic bei jenen, oben und unten an der Basis schon friilier ent- 
standener Dornfortsåtze, sondern an den Seiten der Chorda, bevor 
noch eine Ausbildung von Dornfortsåtzen und Wirbelbogen erfolgt ist. 
Ja es hat das Ansehen als ob die Knochen-Ganoiden durch ihr ganzes 
Leben lang immer neue Wirbel ansetzten, wodurch die nachte Rucken- 
saite allmåhlich in ossificirte Wirbelkorper aufgehen durfte.# (H.) 
