84 
man saaledes, hvad Æggets indre Bygning angaaer, har faaet 
en fast Grundvold, hvorpaa der kan bygges videre, hersker der 
endnu megen Usikkerhed og Tvivl med Hensyn til Tydningen 
af Gymnospermblomslens andre Dele. Hvad en Botaniker be¬ 
tegner som Blomsterstand, ansees af en anden for Blomst; de 
nogne Æg tydes af Nogle som Frugtknuder med en hindeids 
Ægkjerne; Abietineernes Frugtblad er i den seneste Tid blevet 
udlagt som to sammenvoxne Dækblade o. s. fr. 
Nærværende Afhandling gaaer ud paa at vise, at Grunden, 
hvorfor der endnu hersker saa stor Uenighed blandt Botanikerne 
om Tydningen af Gymnospermcrnes Blomster er den, at man ikke 
har havt die for og ikke erkjendt, at der i det Hele hos disse 
Planter gjor sig en anden Gang i Udviklingen gjeldende end hos 
Blomsterplanterne i Almindelighed. Vi have nemlig her den til¬ 
bageskridende Metamorfose som normal Udviklingsgang. Hos de 
fuldkomnere Blomsterplanter har Udviklingen Karakteren af en 
fremadskridende Metamorfose. I de forskjellige Modificationer af 
det samme Grundorgan eller i de forskjellige Bladformationcr, 
denne Sammenligning forsvinder ved at se hen til den spirende Spore 
af Isoetes. Forkimen er nemlig her overmaade lidt forskjellig fra Fro- 
hviden hos Gymnospermerne; den er kugleformet og træder kun meget 
lidt udenfor Sporehinden; ligeledes stemme Archcgonierne, hvis Hals 
er reduceret til faa Celler, ndie overens med Corpuscula. Hvad Stov- 
kornene angaaer, udmærke Gymnospermerne sig derved, at Stovroret 
ikke dannes umiddelbart af den indre Hinde, men af en Dattercelle. 
Her dannes nemlig altid en eller flere Celler i Støvkornene, som herved 
vise en stor Tilnærmelse til Rhizocarpeernes og Selaginellernes Micro- 
sporer. I disse dannes i Heglen frie Dottreceller, som ere Moderceller 
til Spermatozoiderne , men hos Scilvinia bliver Microsporen ved Celle¬ 
deling til et flercellet Antheridium, i hvis Celler Modercellerne til Sper¬ 
matozoiderne opstaa. Salvinia danner saaledes heri Overgang til Equi- 
setaceerne. Hos disse Planter have vi nemlig mandlige og kvindelige 
Sporer, der for Resten i Form slemme overens. Den mandlige Spore 
danner en virkelig bladagtig mandlig Forkim. Hos Bregnerne ere alle 
Sporerne baade i Form og Potens ens; Forkimen bærer baade de 
mandlige og de kvindelige Befrugtningsorganer, saa at Sporen paa een 
Gang svarer baade til Stovkorn og Kimsæk, og Sporangierne til Stov- 
sækkene og den nogne Ægkjerne. 
