113 
og Uklarhed i flere herhenhorende Bestemmelser: om Dæk¬ 
bladenes Betydning som særegen Bla^formation, om Forholdet 
mellem bracteæ og bracteolæ eller prophylla o. dl. Da der endog 
med Hensyn til Navnene for de forskjellige Kategorier af Dæk¬ 
blade savnes den fornodne Fasthed, vil det vistnok være rigtigst 
at begynde med at gjore Rede for de Benævnelser, som her 
ville blive benyttede. 
Linné er den, som forst har givet en egen Benævnelse til 
de Blade, som ere stillede i Nærheden af Blomsterne, og som 
ved deres Form og Farve adskille sig fra de egentlige Blade. 
Han kaldte dem bracteæ*) og henregnede dem til Plantens Bi¬ 
dele eller Stottedele ( fulcra ), hvorunder han desuden indbefattede 
stipulæ , spinæ , aculei, cirri, glandulæ og pili**). Denne unaturlige 
Forening af hoist forskelligartede Dele holdt sig, indtil Meta¬ 
morfoselæren og Morfologien for 30—40 Aar siden begyndte at 
gjore deres Indflydelse gjeldende paa Terminologien. Bracteerne 
holdes nu adskilte fra de andre „Bidele a , som have en anden 
Oprindelse, og betragtes som Blade, der have undergaaet en 
Metamorfose. Man begynder ogsaa at adskille fra de egentlige 
Bracteer, der tjene som Stotteblade for Blomsterne, de smaa 
skælagtige Blade, der ere fæstede paa selve Blomsterstilken. 
Disse betegnes som bracteolæ (De Candolle: Organogr. veget. 
I. 439 [1827]) eller som „Vorblåtter“ (Schimper og A.Braun: 
Flora. 1835. 180). Schimper er den, som forst har henfort 
Bladene til forskjellige Formationer, og han adskiller Bladene 
paa det vegetative Skud i „Niederblåtter a , „Laubblåtter a og „Hoch- 
blatter 44 . Under denne sidste Formation indbefattes baade bracteæ 
og bracteolæ (Verhandl, der schweiz. Gesells fur Naturwiss. zu 
*) Bractea, tyndt Metalblik, af Pquxuv, brage, rasle, da disse Blade ofte 
ere hindeagtige og raslende. 
'**) Phil. bot. 1751. 84. » Bractea dicitur folium florale, cuvi figura et 
colore recedit a ceteris .« 
