157 
fælles Stotte har den Bladstilken karakteriserende stængelagtige Væxt. lfolge 
dette er det tilsyneladende finnede Blad hos Sambucus snitdelt og det til¬ 
syneladende snitdelte Blad hos Skjermplanterne derimod sammensat. Dette 
adskillende Mærke kan dog kun benyttes, naar den fælles Stotte er ud¬ 
viklet, som hos de fjerribbede Blade, men ikke, naar den fælles Slotte ikke 
er udviklet, som hos de haandribbede Blade. Disse have altid basipetal 
Udvikling, hvad enten de ere delte eller sammensatte. 
Ligesom man tidligere ved Inddelingen af Bladene udelukkende tog de 
ydre Formforhold, Ribbefordelingen o. 1. i Betragtning, saaledes har man i 
den senere Tid altfor ensidigt lagt Vægten paa Udviklingen. Der bor tages 
Hensyn til alle de Forhold, som i Forening betinge Bladets storre eller 
mindre Fuldkommenhed: foruden Udviklingen ogsaa den indre Bygning, 
Sondringen i flere uligeartede Dele m.m. Bladet er oprindelig en Del af 
Stængelen , som paa en egen Maade sondrer sig fra denne for ved ejen¬ 
dommelige Forhold i Form, Bygning og Udvikling at træde i en be¬ 
stemt Modsætning til den. Jo storre denne Modsætning er, desto fuld- 
komnere er Bladet. Bregnebladet maa derfor, uagtet det ofte er meget 
sammensat, stilles lavt, da det har bevaret saa meget af Stængelnaturen og 
navnlig har en gjennemgaaende stængelagtig Udvikling. I Modsætning 
hertil maa det Blad betragtes som det fuldkomneste, der sondrer sig i for¬ 
skelligartede Dele (Stilk, Axelblade, Smaablade), og hvor hver af disse folger 
sin særegne Gang i Udviklingen, og den typiske Bladnatur dog fuldstændig 
bevares. lfolge dette kunne Bladene henfores til folgende 4 Hovedtyper*): 
1) Mosbladet svarer til det fuldkomne Blads Anlægstrin; ligesom dette 
bestaaer det kun af Celler (et enkelt Lag); hvad der hos Musci seer ud som 
en Midtribbe ere langstrakte, prosenchymatisk forbundne Celler. Dets Op¬ 
rindelse kan fores tilbage til en enkelt Celle; det voxer i Begyndelsen i 
Spidsen, men senere ved Grunden. 
*) En udmærket Botaniker, som har store Fortjenester af de lavere Planters 
Udviklingshistorie, har gjort den Anskuelse gjeldende, at ogsaa Lov¬ 
sporeplanterne have Blade. »Die seitlichen Sprossungen von eng be- 
gråntzter Entwickelungsfåhigkeit der Arten von Bryopsis und von Cau- 
lerpa, neben denen auch Auszweigungen der Hauptachse (Zweige) vor- 
kommen, deren Entwickelungsfåhigkeit minder begråntzt ist, und die 
gleich der Hauptachse begrånzte Sprossungen jener Art hervorbringen, 
mussen als Blåtter gelten.« (Hofmeister: Handbuch derphysiol. 
Botan. 1 Bd. S. 410). Heri kan jeg ikke give ham Medhold. Bladene 
adskille sig nemlig altid meget væsentlig fra bladagtige Dele af Lovet 
derved, at de opstaa paa en særegen Maade ved Væxtspidsens Grund 
og have en lovbunden Stilling. 
