163 
35, 3 (efter Wydler) vil tjene til at anskueliggjore Blomster¬ 
standens virkelige Forhold. a .og (i ere Dækbladene paa den 
indtil Forsvinden reducerede Hovedaxe i Kvasten; de have hver 
i sit Hjorne en Blomst; disse Blomster ere indbyrdes antidrome, 
og hver af dem er Endeblomst paa en Gren, paa. hvilken Dæk¬ 
bladet a' med sin Blomst ikke udvikles, medens Dækbladet 
stotter en antidrom Blomst; ved ft' er igjen en Endeblomst med 
feilslagen a u og udviklet hvis Blomst er antidrom til den 
foregaaende. Dækbladene tilhore altsaa her forskjellige Ordener, 
men her findes ingen Forblade. 
Hos de Cruciferer, hvis Axelblade ere kjertelformede, 
træde ogsaa i hvert Dækblads Sted to smaa Kjertier, der sæd¬ 
vanlig ere lidt mindre end Axelbladene og i deres Form lidt 
forskjellige fra disse; de ere ofte saa smaa og skjulte mellem 
Haarene, at de kun vanskelig iagttages. Saadanne kjertelformede 
Dækskæl findes hos Thlaspi arvense , Sisymbrium officinale , Berteroa 
incana , Bunias orientalis , Barbarea vulgaris o. fl. *). 
Det er ikke hos alle Planter med frie Axelblade at Dæk¬ 
bladene beholde Axelbladnaturen saa uforandret; hos de fleste 
dannes hvert Dækblad af to sammenvoxne Axelblade. Saa- 
ledes hos Betulineæ , Corylacec e, Cupuliferæ , Pomaceæ, Drupaceæ 
o. fl. 
Hos Alnus sees ofte paa Hunraklens Stilk golde Dækskæl, 
som ere dannede af to Axelblade og en rudimentær Plade (Fig. 
36, ld); hoiere oppe sidder et Dækskæl, som alene bestaaer af 
to sammenvoxne Axelblade (d'), men i Raklens ovrige Dæk¬ 
skæl er ethvert Spor til Sammenvoxningen forsvundet. Elleraklen 
har imidlertid ogsaa andre Dækskæl, der ere saa smaa, at mange 
Botanikere enten ganske have overseet dem **) eller tydet dem 
urigtigt. Baade Han- og Hunraklerne vise, naar de undersøges 
*) Norman 1. c. S. 10. 
**) I Langes Haandbog i den danske Flora beskrives saaledes Hunraklens 
Dækskæl som udeelte (o: uden Biskæl) (S. 655), hvad de dog ikke ere. 
11 
