121 
Exemplarer har fundet Sted, siges i al Fald ikke udtrykkelig, og 
man tor derfor vistnok forcldbig blive staaende ved den Antagelse, al 
der „ved Sydhavets Kyster" lever en endnu ubekjendt Art afSandorm. 
Uagtet den vestindiske Art, som her skal afhandles, forresten er en 
ægte Sandorm i Et og Alt, afviger den dog i eet bestemt For¬ 
hold (Gjællernes Fjerform) saa væsentlig fra de tre hidtil kjendte 
europæiske Arter, at der maaskee endogsaa kunde være Grund til 
at opstille den som en fra Arenicola sondret Slægt. Skjondt 
nemlig virkelige Gjæller jo kun forekomme hos et mindre Antal 
af Borsleormene, og Slægtskarakterer derfor kun i sjeldnere Til¬ 
fælde kunne tages af dem, turde det dog vel være alminde¬ 
lig anerkjendt, at hvor de forekomme, afgiver deres forskjelligc 
Form særdeles gode Slæglsmærker; og da man vel neppe anden¬ 
steds i Borsteormenes Orden vilde stille Former med buskede 
(træagtigt forgrenede) og fjerformede Gjæller i samme Slægt, 
synes Konsekvensen at fordre, at man heller ikke gjor det i 
Sandormenes Gruppe; men paa den anden Side skal jeg ind- 
romme, at Udsondringen af den vestindiske Art som egen Slægt 
ikke synes mig at være ret naturlig, netop fordi den i alle andre 
ydre Forhold er en saa typisk „Sandorm", og det vil vel derfor 
være tilstrækkeligt at opfatte Pteroscolex indtil videre blot som 
Underslægt af Arenicola. — Hvorvidt Arten er almindelig i Vest¬ 
indien, skal jeg ikke kunne sige; den er hjemsendt af Assessor 
Benzon paa St. Croix saavelsom af Capitain Suenson, men 
hverken af Ri ise eller af Orsted, der dog begge have ind¬ 
samlet saa mange vestindiske Havorme. 
Museets slorste Exemplar har en Længde af c. 35 cm . Ringe¬ 
nes Antal er 25, hvoraf de 6 forste savne Gjæller, hvilke der¬ 
imod findes paa de elleve næste, men de otte sidste mangle 
baade Borstefodder og Gjæller.*) Ligesom hos de andre Arter at 
*) Arenicola piscatorum har nitten fodbærende Ringe, hvoraf de sex fdrste 
savne Gjæller, som derimod findes paa de tretten næste, hvorefter endnu 
folge flere Ringe uden Gjæller og Fodder. Hos A. branchialis cre de 
forste 12-13 Ringe gjællelose, derefter folge 19-20 Ringe med Gjæller, 
endelig nogle nogne Ringe. A. Boechii har GI Ringe, de forste 10 uden 
Gjæller, de folgende 40 have Gjæller, men derefter folge endnu nogle 
Ringe med Borstefodder og I ilsidst, synes det, et Par aldeles nogne Ringe; 
en bestemt Grændse mellem Krop og Hale synes der altsaa ikke at være 
hos denne Art saaledes som hos de to andre nordiske og hos den 
vestindiske Art. 
