208 
tiden kunde blive nærmere undersøgte og sammenlignede med 
Hensyn til disse Punkter. Skulde det mod al Forventning vise 
sig, at Forbindelsen mellem de to ovre Straaleled ikke var ble¬ 
ven opfattet rigtigt af Joh. Muller, vilde de andre anforte Hoved- 
Artsmærker (Stilkens Ledtal og Armenes Forgreningsmaade) neppe 
være nok til at sikkre Artsforskelligheden. Der er dog vist¬ 
nok kun ringe Sandsynlighed for, at det endelige Resultat skal 
blive, at de her opstillede Arter atter flyde sammen til een; men 
i et saa vigtigt Sporgsmaal kan man ikke være omhyggelig og 
forsigtig nok. 
Der synes iovrigt at leve endnu en tredie Pentacrinus- Form 
i Vestindien. I en populær Afhandling om „Sea Lilies a , indryk¬ 
ket i „The intellectual Observer a for 1864, beskriver nemlig Prof. 
Wyville Thompson ligeledes to nulevende vestindiske Penta - 
mnws-Arter under Navnene P. ( Cenocrinus ) caput medusæ og P. 
(Neocrinus) decorus. Den førstnævnte er aabenbart den samme 
Art, som Joh. Muller havde for sig (P. asteria ); den anden 
minder i flere Træk om P. Mulleri , men maa alligevel være for- 
skjellig fra denne. Det fremgaaer nemlig deels af Beskrivelsen, 
deels af skriftlige Meddelelser, som Hr. W. Thompson senere 
har havt den Godhed at gjore mig som Svar paa nogle til ham 
henvendte Sporgsmaal, at alle Radiala hos P. decorus ere 
forbundne ved virkelig Artikulation, og at der — hvil¬ 
ket er noget aldeles nyt for en Pentacrin og temmelig mærkvær¬ 
digt— findes Syzygier med nogle faa Leds Mellemrum 
langs ud af Armene i deres hele Længde. Der vilde, 
hvis den nævnte Afhandling kunde betragtes som et videnska¬ 
beligt Indlæg i Sagen, være ikke ringe Opfordring til nærmere 
at drofte flere af de i den meddeelte Kjendsgjerninger saavelsom 
og de her omtalte 2 Exemplarer (Benzons og Or sted s), nævnes 1 i 
Michelins og 1 i d’Orbignys Samling samt 1 eller 2 i Pariser- 
Museet, ialt altsaa 11 eller 12 vestindiske Exemplarer i europæiske 
Samlinger. Hertil komme endnu nogle Exemplarer i England, omtalte 
af W. Thompson. 
