217 
« 
sandsynligvis forat give denne Styrke til at bære den svære 
Krone. Ogsaa synes 4) Perisomets Hudplader at have 
været af en fastere Beskaffenhed end hos de nulevende Penta- 
criner og mere at have nærmet sig til, hvad der er Tilfældet 
bos de fleste palæozoiske Crinoideer, hvor det af dem dannede 
« 
Bægerlaag som oftest besad en lignende Fasthed som selve det 
egenlige Bæger. Hos et forslenet Exemplar af P, asteria eller 
P. Mulleri vilde Perisomets Smaaplader neppe blive bevarede, 
hvorimod de sees meget tydeligt paa Afbildningrne af begge 
de ovennævnte Arter fra Juratiden, mellem Armene og de nederste 
Armgrene. Ihvorvel jeg ikke tor lægge nogen særdeles stor 
Vægt paa dette Forhold, deels fordi Forskjellen dog vistnok vil 
indskrænke sig til en Gradsforskjel, deels fordi jeg ikke har havt 
Ledighed til selv at undersoge Perisomet hos de omtalte fossile 
Arter, bor man dog paa den anden Side ikke undlade at udhæve 
den Tilnærmelse til de ældre Soliliers faste Bægerlaag, som disse 
Jura-Sopalmer synes at antyde, og det saameget mindre, som man 
i Tilstedeværelsen eller Manglen af et saadant fastere Bægerlaag har 
villet soge et Skjelnemærke mellem ældre og yngre, „tavlede^ og 
„leddede“ Solilier — et Sporgsmaal, til hvilket jeg senere vender til¬ 
bage. Det eneste bekjendte Exemplar af en fossil Pentacrin, hvor 
Bægerlaaget er h e e 11 bevaret, er det af B u c kl a n d afbildede (t. 71 
f. 2), men delte er ogsaa i flere Henseender meget interessant. 
Man seer her det af smaae Kalkplader sammensatte Bægerlaag 
danne en Hvælving, fra hvis Top en „boielig Snabel“ af Form 
som en afstumpet Kegle med stor, fryndset Aabning hæver sig 
op. Denne „Snabel a er bleven tolket som Munden. Nu da vi 
vide, at Mund og Gat hos de nulevende Pentacriner forholde 
sig ganske som hos Alecto , kan der ingen Tvivl være om, at 
hin „Snabel^ er Analroret, hvad Joh. Muller jo ogsaa 
allerede har udtalt for længe siden. Til Munden seer man der¬ 
imod Intet paa Bucklands Figur, ligesaalidt som til Fodgan¬ 
gene. Og dog maae begge Dele upaatvivlelig have været tilstede; 
vi kjende hidtil ikke en eneste Echinoderm fra Nutiden, hvor 
