229 
have staaet som Gaader, f. Ex. Lageniocrinus og Haplocrinus. Et 
endnu rigere Udbytte kunne vi vente af Carpenters og Wyville 
Thomsons bebudede fuldstændige Arbeide over Udviklingen 
af Alecto, som maa imodesees med Længsel*). — Men 
ogsaa ad den palæontologiske Vei kan der fremkomme vig¬ 
tige Bidrag til Soliliernes Udviklingshistorie; Beyrich har (1. c. 
p. 44) studeret Ungerne af Encrinus gracilis og beretter ret mær¬ 
kelige Ting om dem, saasom at Bægerets Stykker ofte endnu 
ikke ere ganske adskilte hos dem, at den overste Deel af Stilken 
ofte er uleddet, af de to sammenhørende Arme den ene uudviklet 
o. s. v., hvilket det altsammen turde være overmaade vanskeligt 
at bringe i Samklang med hvad man hidtil veed om Alectoer- 
nes Udviklingshistorie. Endnu mere overraskende er det Resul¬ 
tat, han faaer ud af den Maade, hvorpaa Stilken undertiden 
ender hos yngre Encriner, nemlig at disse forst svommede om 
en Tid med deres Stilke slæbende efter sig, naar de ikke havde 
fundet et passende Stade, og forsi senere satte sig fast ved at 
Stilken heftede sig til Havbunden (1. c. p. 42 og 43). Ogsaa 
om Udviklingen af Eucalyptocrinus berettes sære Ting**). 
Kundskaben om de faa nu levende Crinoidee-Slægter er saa 
vigtig, fordi kun den giver Noglen til Forstaaelsen af de saa 
mange Gange talrigere uddode Former. Ved ethvert Spbrgsmaal 
om disses Organisation, om et eller andet Forholds Betydning 
*) Under Trykningen af denne Afhandling udkom det ovenfor citerede Ud¬ 
tog af Carpenters Arbeide. (Annals and Magaz. of Nat. Hist. 3 rd - ser. 
vol. 16 (1865) p. 200. 
”) I Leuckarts Bericht fiber die Fortschritte in der Kenntniss der 
niederen Thiere in den Jahren 1861 und 62 (Troschels Arcliiv fur Na- 
turgeschichte 29de Aargang 2det Bind p 197) gives lolgende Referat: 
»Heymann fandt blandt forskjellige Forsteninger fra Eifels devoniske 
Kalkformation nogle ’/ 2 —l'/a" lange Smaalegemer, som ved forste Oje- 
kast viste stor Lighed med Cidaritpigge, men ved nærmere Undersøgelse 
bleve erkjendte for at være Ungdomsformer af Eucalyptocrinus rosaceus , 
hvis charakteristiske Interaxillarled allerede traadte tydeligt frem. De af¬ 
vige deri fra det udviklede Dyr, at Krone og Stilk uden tydelig Son¬ 
dring vare sammenvoxne til et pæreformigt Legeme (!) Sitzungsberichte 
der niederrhein. Gesellsch. zu Bonn 1861«. 
16* 
