231 
sil eller levende, har fundet nogen Aabning paa Bægeret eller 
Bægerlaaget, der hunde tydes som en Kjonsaabning*). Men det 
er dog endnu kun en Hypothese, at Kjo nsredskaberne hos 
alle ægte Crinoideer laae i Armene eller Smaagrenene, en Hypo¬ 
these, som unægtelig vilde vinde meget i Sandsynlighed ved at 
blive stadfæstet for de levende Pentacriners Vedkommende. 
Maaskee kan et andet af de i Europas Museer opbevarede Exem- 
plarer yde denne Stadfæstelse; skjondt var det saa, vilde det 
vel allerede paa en eller anden Maade være bleven bekjendt. 
Der er naturligvis ogsaa Forhold hos de fossile Crinoideer, 
som ikke kunne ventes oplyste ved Sammenligning med de 
levende. Ogsaa dem vil det være rigtigt at berore her, for at 
stille det klart, hvad man i denne Henseende har Ret til at 
vente af Studiet af Nutidens Solilier, og hvad ikke. Hertil horer 
f. Ex. den mærkelige Afvigelse fra Straaleformen, som træder op 
hos mange palæolithiske Crinoideer, og som viser sig i, at af de 
Dele af Bægerets Ydervæg, som ligge mellem Straalerne, er 
den ene storre end de andre og sammensat af flere og paa en 
anden Maade ordnede Tavler. Der er end ikke faa Slægter, 
hos hvilke de 4 Interradialfelter slet ikke ere uddannede, fordi 
Bægerstraalerne stode umiddelbart op til hinanden, men hos 
hvilke dog det femte Felt eller An al felt et, som man noget 
vilkaarligt har kaldt det, er tilstede og indkilet mellem to 
Rækker af Straaletavler. Et smukt Exempel herpaa er Slægten 
Woodocrinus de Kon.**). Det vil let sees, at dette Analfelt bringer 
en vis Forstyrrelse ind i Straaleformen, denne gaaer tildeels over 
til at blive symmetrisk. Man har fremdeles fundet, at, naar 
de palæolithiske Soliliers saakaldte ,,Mund iC har en excentrisk 
") I et af Interpalmarfelterne hos det Orstedske Exemplar af P. Mulleri 
er der unægtelig en Aabning, men jeg troer, at den alene skyldes en 
tilfældig Beskadigelse. 
”) Notice sur un nouveau genre de Crinoides du terrain Carbonifére de 
l’Angleterre 1. c. 
