240 
tor man antage det samme om Nutidens Stilkstjerner, hvis store 
Sjeldenhed — der staaer i en vis Modstrid med den massevise 
Optræden og aldeles selskabelige Forekomst af mange af Forti¬ 
dens Solilier f. Ex. Encrinus moniliformis — saaledes vilde være 
forklaret ved deres skjulte Opholdssteder, hvorhen Fiskernes Nel 
ikke let kunne forvilde sig. I Liaskalken ved Lyme Regis 
i England forekommer Pentacrinus briareus paa en saadan Maade 
i Forbindelse med Brunkul, at man faaer det Indtryk, at denne 
Art voxede paa hin Tids Drivtommer omtrent som Langhalsene 
(Cirripedierne) i vor Tid* *). Derimod vil man vanskelig kunne 
gaae ind paa Bucklands Anskuelse (1. c. p. 404), naar han 
deels af denne Omstændighed, deels deraf, at man ikke hos 
P. briareus eller sammen med den har fundet nogen „stor solid 
*) Denne Iagttagelse forekommer mig saa lærerig og mærkelig, at jeg 
vil gjengive den udforligt efter Buckland p. 405. »Det t. 72 f. 3 
afbildede Exemplar af P. briareus fra Lias ved Lyme Regis sidder 
• fast paa et Stykke ufuldkomment Gagat, som udgjor en Deel af et 
tyndt Brunkullag i Lias-Merglen mellem Lyme og Gharmouth. Gjen- 
nem næsten hele dette Kullags Udstrækning har Miss Anning be¬ 
standig iagttaget folgende mærkelige Forhold. Kun dets nedre Flade 
er bedækket med et 1—3" tykt Lag, bestaaende heelt af Pentacriner; 
de ligge i en næsten vandret Stilling med Stilken overst, nærmest 
ved Brunkullet. Det storre Antal af disse Pentakriner ere bevarede 
saa ypperligt, at de maae være bievne begravne i det Leer, som nu 
tilhyller dem, forend Oplosningen af deres Legemer kunde tinde Sted. 
Det er ikke ualmindeligt at finde store Plader af flere Fods Længde, 
hvis Underside alene fremviser Armene og Grenene af disse fossile 
Dyr, udbredte ligesom Planterne i et Herbarium, medens Oversiden 
kun fremviser et Virvar af Stilke i Beroring med Brunkullets Under¬ 
flade. De fleste Stilke ligge i Reglen parallelt med hinanden, som om 
de vare drevne i den samme Retning af den Strom, hvori de sidst 
flod. Den Maade, hvorpaa disse dyriske Levninger saaledes ligge sam¬ 
lede umiddelbart under Brunkullene, men aldrig paa den ovre Side 
af disse, synes at vise, at disse Dyr have fæstet sig i store Grupper 
(ligesom Nutidens »Langhalse«) til de Masser af Drivtræ, som tillige¬ 
med dem bleve pludselig begravne i det Dynd, hvis Ophobning foran¬ 
ledigede Dannelsen af den Mergelmasse, hvori dette mærkelige blandede 
Lag af Dyre- og Plante-Levninger blev nedlagt. Stykker af forstenet 
Træ med store Grupper af Mytili i den samme Stilling, som nulevende 
Muslinger antage, naar de sidde paa Drivtræ, forekomme ogsaa i Lias«. 
