252 
nærmeste Beenmasse og betegnede i Overkjæben med arabiske, 
i Underkjæben med romerske Tal; ogsaa nogle af det andet 
Tandsæts Tænder ere paa samme Maade tildeels bievne synlige, 
og navnlig sees saaledes begge de blivende Hjornetænder, samt 
den forreste Kindtand og Fortanden i Underkjæben ligge i deres 
Tandhulcr. 
Hvad der forst og fremmest falder i Oinene ved Melke- 
tænderne er deres ubetydelige Storrelse, skjbndt de dog 
allerede ere heelt uddannede. Dette gjælder ikke blot i Sam¬ 
menligning med det andet Tandsæts mange Gange storre Tæn¬ 
der , men Klapmydsens Melketænder ere fremdeles betydelig 
mindre end selv de tilsvarende Tænder hos de andre Sæler, 
hvis Melketandsæt man har lært at kjende; og det er derfor hos 
den endnu mere idinefaldende end hos disse, at de ikke ere 
bestemte til nogensinde at tages i Brug eller kunde være Dyret 
til nogen Nytte. Men uagtet deres Lidenhed er det dog let at 
skjelne hos dem mellem Rod og Krone, idet denne sidste, selv 
hvor den just ikke er meget udmærket ved sin Form, dog som 
sædvanligt er skarpt betegnet ved et meget tydeligt Emaillelag. 
Der fandtes i Overkjæben paa hver Side ialt 6 Melketæn¬ 
der, nemlig 2 Forlænder, 1 Hjornetand og 3 Kindtænder; For¬ 
tænderne og Hjornetanden sidde under og lidt indenfor de til- 
