278 
naar han vilde til at gribe den. Navnlig gjaldt dette om den 
forskjellige Varighed, som Steenstrup havde fremhævet, at begg e 
Parter tillægge den efter hans Forklaring i det andet Tand¬ 
sæt indtrædende Melkekindtand. I Steenstrups Afhandling om de 
tre Phoca-Arters Melketandsæt hedder det derom, at »det ikke kan 
drages i Tvivl,« at det andet Tandsæts Tænder »endnu en meget 
lang Tid« ville skaane den for at fortrænges, fremdeles at der 
altsaa vil fremtræde en overtallig Tand i Kindtandrækken »hos det 
mere eller mindre udvoxne Dyr.« Hans (Reinhardts) Ord ere, at 
Tanden vel sagtens maatte kunde holde ud »omtrent« ligesaa 
længe som det andet Tandsæts Tænder, og at man maatte vente 
»af og til at træffe den ialfald hos unge og midaldrende Dyr.« 
Det forekom rigtignok ham, at hvis der virkelig her var nogen 
Forskjel, var den ialfald altfor ringe til at komme videre i Be¬ 
tragtning. Naar Prof. Steenstrup endvidere havde udhævet, at 
Tanden, selv om den ikke er udsat for at stodes ud af en efter¬ 
følgende eller erstattende Tand, dog nodvendigviis maa fortrænges 
af de tvende Tænder af det andet Tandsæt, mellem hvilke den 
har sin Plads, saa vilde Reinhardt visselig ikke benægte, at Tæn¬ 
der kunne blive trængte ud ved at komme i Klemme , men naar 
der var saa rigelig Plads som i det foreliggende Tilfælde, betviv¬ 
lede han, at Faren for en Fortrængen ad denne Vei var synderlig 
stor. Det forekom ham fremdeles, at hans ærede Modpart heller 
ikke selv til enhver Tid kan have anseet et sligt Naboskab for 
saa særdeles farligt for en indeklemt Tand, og navnlig ikke da 
han nedskrev de Betragtninger angaaende Hyænodonternes forun¬ 
derlige Tandsystem, hvormed han har sluttet sin Afhandling om 
de tre Sælarters Melketandsæt. 1 modsat Tilfælde vilde det navn¬ 
lig være temmelig uforklarligt, at han der ikke med et Ord har 
berort et saa nærliggende Moment, der jo maatte have den storsle 
Betydning netop for det nysnævnte Tandsæts rette Tydning, hvis 
det virkelig havde hele den Vægt, som Steenstrup nu lægger 
i det. Naar endelig Prof. Steenstrup havde meent, at der saameget 
vanskeligere kan lægges særlig Vægt paa den overtallige Remme- 
sæl-Tands Form nu, efterat man havde erfaret, at den bageste 
Melkekindtand hos Klapmydsen er væsentlig forskjellig fra de 
tvende foranstaaende, saa maatte Reinhardt (hvis han ellers havde 
forstaaet Prof. Steenstrup rigtigt) hertil bemærke, at denne Tand 
hos Klapmydsen med alt dette dog ganske har en Melketands Præg og 
er aldeles forskjellig fra en hvilkensomhelst af det andet Tand¬ 
sæts Tænder, hvorimod han, Alt vel overveiet, vedblivende maatte 
mene, at det modsatte er Tilfældet med den overcomplette Rem- 
mesæl-Tand. 
Professor Steenstrup troede dog, at hans Yttringer om den 
overtallige Tand hos Remmesælen stemmede ret vel med dem han 
havde brugt om de to problematiske Tænders Stilling og For¬ 
hold hos Hyænodonterne. 
