37 
mere eller mindre bestemte Underretning, at Tænderne ogsaa hos 
Raja -Arterne have den for Rokkerne i Almindelighed sædvanlige 
Beskaffenhed som stumpe, flade, rudeformige Knusetænder, stillede 
„quincuncialt a i Skraarækker og dannende ligesom en Brolægning, 
hvorfra dog især de udvoxne avlingsfore Hanner vise den Af¬ 
vigelse, at Tænderne hos dem ere forsynede hver med sin Spids 
og, kunde man tilfoje, stillede i mere regelmæssige Længde¬ 
rækker. — Lad dette nu end være tilnærmelsesvis sandt, saa er 
det dog ingen aldeles klar Besked man faaer, og den fulde Sandhed 
er det heller ikke. Dette seer man snart, om man, i Mangel af et 
storre Materiale til selv at danne sig en bestemtere Forestilling om 
Sammenhængen, raadsporger vore bedste nordiske Faunisters Arts¬ 
beskrivelser; man overraskes da ved — stundom i tilsyneladende 
Strid med den af de samme Forfattere angivne Slægtskarakteer — 
at komme til det Resultat, at kun een af vore 7 skandinaviske 
Arter viser Forholdet reent udpræget, som det ovenfor er frem¬ 
stillet: hos R. clavata har nemlig Hunnen og den unge Han stumpe, 
i Skraarækker stillede Tænder; den avlingsfore Han har dem der¬ 
imod spidse og i Længderækker; alle vore andre Arter have dem 
kun af denne sidste Form (med nogen Forskjel efter Arterne, men) 
uden nogen kjendelig Forskjel efter Kjonnene. For vor Faunas 
Vedkommende vilde saaledes Undtagelsen snarest blive Regel. 
Jeg skal forst anfore B. F. Fries, hvis „Granskning af de vid 
Svenska kusterna forekommende arter af fisk-slagtet Raja a (K. 
Vet. Acad. Handl. 1838) danner Grundlaget for Kundskaben om 
de skandinaviske Raja-Arier: „Blott hos en af våra inhemska 
arter (knagg-rockan) år tandformen hos båda konen sårdeles 
skiljaktig; hos de ofriga deremot så ringa, att den till och med 
kan lemnas oanmårkt^. Medens Forskjellen i Tandformen (hos 
unge og gamle, Han og Hun) beskrives udforligt hos So mrokken, 
hedder det derfor om Tær ben (R. radiata) „Tandformen år i det 
nårmaste lika hos båda konen“; ogom de mere langsnudede, storre 
og i det Hele paa dybere Vand levende Glatrokker, til hvilke vore 
4 andre nordiske Rokker hore, hedder det i Almindelighed, at „alle 
