76 
saadan Opfattelse er rigtig, og jeg haaber, at Dr. Warming for 
sit Vedkommende vil nedlægge en lignende Protest. Dr. War¬ 
ming og jeg leve saa at sige Side om Side, studere væsentlig 
den samme Gren af den samme Videnskab, beskæftige os med 
de samme eller dog nærbeslægtede Opgaver; det er da den 
• t t : ‘. t. • 1 • I . ) . . : . 1 , • i .. 
naturligste Sag af Verden, at vi jævnlig forhandle med hinanden, 
kritisere hinandens Arbeider. 
Idet man prover, om en Kritik er personlig eller ei, turde 
det være nodvendigt, at vare sig for en Misforstaaelse. I den 
videnskabelige Kritik, der ikke just er Anmelderkritik, er det 
saa naturligt, at det dadlende Moment hyppigst træder frem. 
Til Grund for al dadlende Kritik ligger en Art af Indignation. 
Denne finder ikke noget sandt Udtryk i den „fjendtlige^ Kritik, 
men ligesaa lidet — ja endnu mindre — i den „venskabelige^ 
Kritik; det sande Udtryk finder Indignationen alene i den rent 
objektive Kritik, der rolig og lidenskabslost, men tillige skarpt 
og hensynslost dænger Argument paa Argument. Vilde man 
paa Grund af denne Kritiks strenge Form opfatte den som ens¬ 
betydende med personligt Angreb, turde det være, man tog feil. 
Hvad Dr. Warmings her foreliggende Kritik angaar, rober 
den ganske vist nogen Stemning hos Forfatteren; alligevel ser 
jeg ikke, hvorfor den ikke skulde kunne opfattes blot som et 
varmt Udtryk for den Dr. Warming eiendommelige Maade at 
være objektiv paa (alene for et enkelt Partis Vedkommende maa 
jeg gore en Undtagelse; jeg skal senere nærmere omtale det). 
Nu — i ethvert Fald — derom vil Dr. Warming og jeg 
sikkert let kunne blive enige: at modes i et kraftigt: Kritiken 
leve! — Hvad der har videnskabeligt Værd, skal nok blive 
staaende trods Kritiken; og Avnerne — lad Kritikens Luftning 
fore dem bort heller idag end imorgen! 
Dr. Warming har særlig fremdraget to Hovedpunkter: 
I. Sporgsmaalet om Fnokkens morfologiske Værdi og II. Sporgs- 
