97 
gjængeres Undersøgelser (deres individuelle Meninger og almindelige 
Udtalelser lader jeg dem beholde I), og idet jeg har henvist Læ¬ 
seren til disse Undersøgelser, venter jeg, at den Læser, der vil 
kritisere, staar paa samme Grund som jeg. Naar jeg da S. 117, 
Anm., i denne Sammenhæng udtaler mig saaledes: „Hver 
Fnokstraale tager sædvanlig liden Plads op; det er ofte formaals- 
tjenligt, at Antallet er stort; hvad mærkværdigt er der da i, at 
visse Slægter har mange Bægerblade eller har flere Bægerblade 
end andre Slægter, eller har flere Bægerblade end Slægter i nær- 
staaende Familier^ — saa venter jeg, at Læseren (ikke vilkaarlig 
vil tillægge mig slige Meninger, som Dr. Warming gjor S. 199— 
200; men) vil forstaa disse Ord paa den eneste fornuftige 
Maade, hvorpaa de efter de givne Kjendsgjerninger k u n n e for- 
staaes, saaledes nemlig: „Hvad mærkværdigt er der i, at Sche- 
maet (Antal og Stillingsforhold) forandrer sig (paa lovmæssig 
Maade) overensstemmende med Hensigtsmæssighed 
Endnu en herhen horende Bemærkning!* *) Jeg henviser — 
„Bæg. hos Kurvbi.S. 117, Anm. — til Ranunculaceerne. Dr. 
Warming bruger en halv Side (Dr. Warming S. 198.) for at 
* 
paavise de Misgreb, jeg begaar ved at nævne et saa vanvittigt 
Exempel. Han bemærker ikke, at det, jeg tilsigter, netop er, 
at Læseren skal erkjende det valgte Exempel som vanvittigt. 
Naar man vil karikere en Ting, stiller man den paa Spidsen; — 
vil man karikere et Ansigt, giver man det Ojne som Thekopper 
eller Næse som Rundetaarn. Hvad vil jeg da her karikere? Den 
aandlose Brug af Schemaet. Schemaet bruges aandlost, 
naar det bruges ensidigt; naar ikke Antal og Stillingsfor- 
*) De forskjellige Udtalelser af Dr. Warming S. 198—200. f. Ex. om 
• ufordøjet Darwinisme* o. s. v. skal jeg ikke indlade mig paa, da de 
ikke ramme mig og altsaa heller ikke vedkomme mig. Mit Forhold 
til Darwinismen turde være klart. Antagelsen af en gradvis Omdan¬ 
nelse af Schemaet overensstemmende med Hensigtsmæssighed rimer 
sig særdeles vel sammen med Antagelsen af et indre Udviklingsprincip, 
som vi dog vanskelig ville kunne erkjende i det specielle. 
7 
