i 03 
hine Melamorfoserækker, der staa i Forbindelse med Slægtgrup¬ 
peringen ; de kjende ikke eller kun ufuldkomment c) Misdannel¬ 
sens Udviklingshistorie; de have tildels en urigtig Forestilling om 
d) Slillingsforholdene, idet de ikke have Kjendskab til de knippe- 
formige Fnokstraaler, o: netop alt det væsentligste er enten 
ukjendt eller dog kun ufuldkommen kjendt af Buchenau og 
Koehne. — Men Dr. Warming, der ikke indforer nogen ny 
Tanke i Argumentationen, spiller dog videre paa samme Streng 
som Koehne — den samme Melodi — uden al bemærke, at 
hin Streng giver en anden Tone end for, samt al denne Tone 
— for Tiden idetmindste — kun kan have den Betydning at 
ledsage som Bas Melodien, der spilles paa Instrumentets nye 
Strenge. 
Ved al betragte de talrige Misforstaaelser i Dr. Warmings 
Kritik kunde der være Anledning til at sporge, om jeg ikke selv 
har givet nogen Anledning dertil. 
I den Henseende skal jeg villig indromme, at min tidligere 
Fremstilling muligvis burde have været mere udviklet, at navnlig 
de enkelte Punkter burde have været sat mere ud fra hverandre, en 
Omstændighed, der finder sin naturlige Forklaring — og jeg 
haaber Undskyldning — deri, at hint Arbejde er mit forste. 
Men forovrigt maa jeg bemærke: naar man — hvad jeg har gjort — 
tilsigter at skrive for Videnskabsmænd, giver man med et Ord, 
el Vink, hvad man ellers vilde bruge en Side fuld af Ord for at 
fremstille o: man forudsætter hos Læseren en vis supplerende 
Evne. — Hvor meget tor man fordre af den videnskabelig dan¬ 
nede Læser, for at en Begrundelse, en Slutning skal blive fuldt 
forstaaet? Er det for meget forlangt, at Læseren, hvad Kundskab 
angaar, staar paa Videnskabens nuværende Standpunkt (bestemt 
som Minimum: at han har et almindeligt Kjendskab til de nyeste 
og bedste Haandboger); dernæst al han noje gjor sig bekjendt 
