221 
Anomalier i Krydshvirvlerne hos Krokodilerne. 
Af 
J. Bernhardt. 
(Meddeelt i Modet den 21de Februar 1873.) 
Som bekjendt stotter Bækkenet sig hos Krokodilerne til tvende 
Krydshvirvler, til hvis tykke og plumpe Udvæxter Hoftebenene 
ere fæstede. Disse Hvirvler voxe aldrig sammen; Glideledene 
mellem deres Ledudvæxter holde sig uforandrede hele Livet 
igjennem, og deres Legemer vende to næsten plane, endnu i 
den sildigste Alder ved Senebrusk adskilte Endeflader mod hin¬ 
anden, medens derimod de andre Endeflader begge ere udhulede, 
saa at altsaa den forreste Krydshvirvels Legeme er udhulet fortil, 
men fladt bagtil, den bagestes omvendt fladt fortil og udhulet 
bagtil. Hvad deres Buer, Torne og Ledudvæxter angaaer, ligne 
Krydshvirvlerne i alt Væsentligt den bageste Lændehvirvel, men 
i Stedet for ligesom denne at være forsynede med ægte exogene 
Tværudvæxter bære de autogene Ribber. Paa Siderne af hver 
af Krydshvirvlerne findes der nemlig to store, temmelig dybe 
Gruber, hvis ujævne og takkede Overflade dannes deels af Hvir¬ 
vellegemet, deels af Hvirvelbuen, og i disse Fordybninger ere 
Ribbernes ligeledes takkede Ender ligesom indkilede og fæstede 
ved Hjælp af en Somforbindelse, som vedbliver at bestaae meget 
længe, skjondt rigtignok ikke, som det undertiden er blevet sagt, 
hele Livet igjennem. Selve Krydsribberne ere kantede, prisma- 
tiske og blive bredere udad til. Den forste, som er noget smal¬ 
lere, men til Gjengjæld længere end den anden, bidrager med 
