40 
tale de Arter, hvis store Udbredelse i hiint Land allerede er 
tilstrækkelig bekjendt (f. Ex. Daddelpalmen, Agaven, Ricinus, 
Phytolacca dccandra), men blot nævne nogle mindre anseelige 
Planter, som jeg ikke troer tidligere have været bemærkede i 
den spanske Flora. 
Oxalis violacea L. 
(Jacq. hort. Vindob. Tab. 180.) 
voxcr i overordenlig Mængde i Markerne omkring Byen Santan- 
der, hvor den ofte er i den Grad besværlig, at den qvæler al 
Sæden. Den er i saa hoi Grad almindelig, at den endog har 
2 Navne, nemlig „Pan de Chico” (Larvernes Brod) og „yerba 
mala” (den onde Urt), men uagtet dens Hyppighed sogtc jeg 
imidlertid forgjæves Oplysninger om, hvorledes den var bragt 
dertil; jeg fandt ingen Botanikere i Byen, og kun hos en 
Bonde fik jeg den Underretning, at Franskmændene have bragt 
den derhen. Da Spanierne imidlertid, især i de nordlige Pro¬ 
vindser, tillægge Franskmændene Skyld for alt Ondt, turde 
jeg ikke lægge nogen videre Vægt derpaa. Muligviis har 
den engang været dyrket ligesom O. tetraphylla Cav., med 
hvilke den har Lighed ogsaa i de underjordiske Dele, dog 
vidste min Hjemmelsmand ikke at sige mig, om den nogensinde 
havde været forsogt at spises. Men det kunde ogsaa antages, 
at den er bleven hidfort med Skibe fra Nordamerika, hvor den 
har sit Hj em. 
Denne Plante udmærker sig ved talrige Smaalog, der ud- 
gaae ved korte Udlobcre fra Moderldget, hvilket er beklædt med 
hindeagtige, randhaaredc, stærkt nervede og tilsidst optrævledc 
Skjæl. Indenfor Smaalogenes Skjæl opbevares et Secret af hdirod 
Farve. Foruden de almindelige Adventivrodder, som ud,gaae fra 
Lbgets Basis, findes hos storre Exemplarcr tykkere, kjodfuldc 
Rodtrævler med et stærkt udviklet, saftfuldt, næsten gjennemsig- 
tigt Barklag, ligesom Tilfældet er hos O. tetraphylla Cav., der 
almindeligen dyrkes i Haver. 
