53 
Primula chiucnsis Lindley. 
Denne Plante saaes hos os om Sommeren og blomstrer den 
folgende Vinter; medens den afblomstrer, hæver efterhaanden 
Mellemstokken sig iveiret; denne er sammensat af ikke udvik¬ 
lede Stængelstykkcr*), der ere saa korte, at Bladene synes 
umiddelbart at fdige paa hinanden uden noget mellemliggende 
Stængelstykke. Eftersom Mellemstokken voxer, falde Bladene af 
nedenfra opad, hvorfor alle de tilbageblevne Blade efter Afblom¬ 
stringen tindes samlede omkring Endeknoppen. De have forskjel- 
Iig Stilling og Storrelse; de yderste, som for længe siden have 
ophort med at voxe, indtage med deres 6—7 Tommer lange 
Bladstilke en vandret Stilling; indenfor dem sidde de Blade, 
hvis Væxt fornylig har ophort, i en næsten opret Stilling med 
en ringe Heldning nedad; derefter aftage Bladene meget hurtigt 
i Storrelse. De ældre Blade omgive altid med Bladskeden de 
yngre. De yngste Blade, som kunne sees med det blotte Oie, 
staae midt i Endeknoppen og have endnu Bladpladens Rande 
indrullede imod Midtnerven. Efter Afblomstringen har Mellem- 
stokken Form af en omvendt Kegle, som har sit mindste Om¬ 
fang nede ved Boden og er tykkest oppe ved Endeknoppen; 
3—4 Aar gamle Mellemstokkc kunne vel være lige tykke i en 
Længde' af nogle Tommer, men man vil dog altid tinde, at den 
nederste Deel af Mellemstokken, som er nærmest ved den op¬ 
rindelige Rod, er tyndere end den ovrige Deel. 
Ved at betragte et Gjennemsnit af Mellemstokken, vise Pa- 
renohymet og Karbundterne sig at være ordnede paa samme 
Maade og at staae i samme Forhold til hinanden som i de 
unge , urteagtige , tofrobladede Stængler, der endnu voxe. Pa- 
renchymet indtager den storste Deel; den Deel, som ligger 
udenfor Karbundterne — Barkparenchymet — er ikke saa stærkt 
udviklet som hos mange andre tofrobladede Mellemstokke; det 
*) Stængelstykkerne imellem de forste Stængelblade ere undertiden mere 
udviklede. 
X 
