59 
henimod de unge Ulade; de indtage saaledes en opret Stilling, men 
samtidig med at Karrene udvikle sig, vende Karbundterne sig med 
Bladene til Siden; herved opstaaer den svage, udadgaaende 
Bue, som hvert Karbundt danner, fbrend det træder ud i Bla¬ 
det. Karbundterne ere oprindelig alle isolerede, senere danne 
de ved Sammenvoxning Forgreninger. Denne Sammenvoxmng 
befordres især derved, at Karbundterne berore hinanden ved 
deres Kambiallag, som paa alle Sider omgive Karrene. Herved 
opstaaer det Net af Karbundter, som omgiver Marvcylinderen. 
Af Karbundter findes paa Tværsnittet henved 10 Grupper*), som 
ovenfor er omtalt. 
Hvad Roden angaaer, da spirer Primula chinensis med en 
Pælerod , der under Udviklingen forgrener sig meget stærkt. Det 
mærkelige ved dennes Sammensætning er, at der indenfor Bark¬ 
laget ikke findes kredsstillede Karbundter, men at Karrene, to 
til tre sammen, ligge spredte imellem Marvparenchymet. Hos 
mange Individer er den oprindelige Pælerod blivende , hos andre 
forsvinder den under Udviklingen, og Planten er da indskrænket 
til Birodderne, der ogsaa indfinde sig, hvor Pæleroden er blivende. 
Primula chinensis spirer med to hjerteformige Froblude; i 
den unge Stængel findes et Central-Karbundt, som i Begyndelsen 
bestaaer alene af Kambialceller, der ere meget tyndvæggede og 
aldeles fyldte med en tyk guul Sliim. I deres Midte opstaaer 
det forste Spiralkar og derefter flere Spiralkar; naar Fro- 
bladene udvikles, har Karbundtet en Brede af 0,15 mm . Fra dette 
Centralkarbundt modtager ethvert af Frobladcne et Karbundt; 
over Frobladcne tiltage Karbundterne hurtigt i Antal, fordi de 
folgcnde Blade behove flere Karbundter. Paa et Gjennemsmt af 
den unge Stængel over Frobladene finde vi, at de til Bladene 
udtrædende Karbundter have adskilt Barkparenchymet fra Marv- 
*) Enhver af disse bestaaer af flere i det hoieste afTSpiralkar-Strænge, for¬ 
enede ved Kambialceller, der ligesom forene dem til et Karbundt. 
