65 
Primula Auricula Liuné. 
(Tab. I, Fig. 1—2.) 
Mellemstokken af Primula Auricula er ligesom den hos chi- 
nensis og elatior sammensat af ikke udviklede Stængelstykker, hvis 
Overflade er besat med skjæve Ringe, som ere Arrene efter de 
affaldne, omskedende Blade; disse ere især idincfaldende paa den 
unge, overjordiske Deel, medens de paa den ældre, underjordiske 
l 
Deel ere mindre tydelige og næsten udvidskede. Da Stængelstyk¬ 
kerne ere uudviklede, forgrener Mellemstokken sig ikke meget; thi 
i de fleste Bladhjorner savnes Knopper; medens andre Blade vel 
ledsages af Knopper, men som omkomme, forend de komme til 
Udvikling. 
Naar Yæxten begynder, udfolde Bladene sig efterhaanden, 
og Stængelen, hvorpaa de ere fæstede, tiltager i Stdrrelse. Ved 
de inderste Blades Udvikling trænges de udenfor siddende Blade 
udad. Naar Vegetationsperioden er endt, falde de fuldstændig 
udviklede Blade efterhaanden af; Mellemstokken har imidlertid 
udviklet sig og rager 3—5 Tommer op over Jorden. 
Hvad dens anatomiske Sammensætning angaaer, bestaaer 
det yderste Lag, som helst maa betragtes som en fortykket Over¬ 
hud, af flere Rækker fiirkantede tærningformige Celler*); det er 
især hos den ældre Mellemstok, at det fremtræder tydeligt. Den 
(ivrige Deel af Mellemstokken, som er omgiven deraf, be¬ 
staaer af Parenchym, gjennem hvilket Karbundterne stryge. Pa- 
renchymcellerne (Fig. 1, m) ere afrundede, og have en storre 
Længde end Brede; deres Vægge ere tykkere end sædvanligt 
pleier at Finde Sted hos Mellemstokkens Parenchymceller; de 
indeholde Stivelsekugler, hvilke ikke ere ligelig fordeelle over¬ 
alt i Parenchymet; de Celler, som ligge nærmest Overhuden, 
indeslutte nemlig færre Stivelsekugler end de indenfor liggende, 
og da de tillige i deres Form afvige noget fra disse, danne de 
et Mellemlag imellem Overhuden og det ovrige Parenchym; der 
*) Svarer til det, som Schleiden kalder Epiblema. Grundztige 1 D. S. 257 
2 Udg. 
o 
