væsen ti igen have samme Charakteer, saa vil man dog ved en 
ndiagtigere Sammenligning finde, at alle de sldrre naturlige Flo¬ 
rer deels have sine ejendommelige Slægter, ja undertiden Under¬ 
familier, deels visse Slægter, som der optræde med et overveiende 
Antal Arter og deels visse Arter, som ved Individernes Mængde 
#• 
spille en vigtig Rolle. De slyngende Mendoncier ere saaledes 
charakteristiske for Sydamerika, men mangle ganske i Mexico; 
kun en enkelt Art overskrider Landtangen ved Panama, men 
gaaer ikke over \ ulkankjæden, som i Costa-Rica gjennemskjærer 
Landet fra Vest til Ost og liig en hoi naturlig Skillevæg danner 
en skarp Grændse for mange Planters Udbredning. Aphelan- 
dreerne ere baade med Hensyn til Arternes og Slægternes Mængde 
meget talrigere i Sydamerika; og Ebermaiera, Lophostachys, 
Schaueria og Leptostachya optræde i Brasilien i et stort Antal 
Arter, medens de enten ganske mangle eller kun have en enkelt 
Repræsentant i den nordlige Hemisphære. Homotropium, Sta- 
chyacanthus, Siphonacanthus, Stephanophysum, Ancylogyne, Gei- 
someria, Lagochilium, Strobilorachis, Spirostigma, S'tenostephanus, 
Sebastiano-Schaueria, Harpochilus, Amphiscopia, Herpetacanthus. 
Simonisia, Penstemonacanthus tilhore udelukkende Sydamerika*). 
Antillernes Flora er fattig paa Arter af denne Familie, men 
mangler ikke charakteristiske Former. Anfhacanthus tilhorer 
saaledes næsten udelukkende denne Flora og er meget frem¬ 
herskende baade ved Arternes og Individernes Mængde. Det er 
*) Acanthaceerne ere i Brasilien fordeclte paa folgende Maade mellem de 
forskjellige Underfamilier: 
Thunberffieæ . 
... 12 spec. 
Nelsonieæ . . . 
. . . 15 — 
Hygrophileæ. . 
. . . 9 — 
Ruellieæ . . . „ 
... 106 — 
Barlerieæ . . . 
. . . 15 - 
Aphelandreæ . 
. . . 41 - 
Gendarusseæ . 
. . . 160 — 
Eranthemeæ. . 
. . . 11 — 
Dicliptereæ . . 
. . . 5 — 
374 spec. 
