28 
viste alle Trin fra den forste synlige terminale Knopdannelse 
(min Tav. IV, Fig. 1, 5—6 og 13—14) til dem, hvor Roden endte 
i et kraftigt opstigende vegetativt Skud (Fig. 2 og 3), ganske 
det samme, som ogsaa Prillieux anforer at have fundet (1. c. 
279). Jeg maa ogsaa godkjende Prillieux’s Figurer for natur¬ 
tro og tillige hævde over for Drude, at Kausalforbindelsen 
mellem dem ikke er fejlagtig opfattet. De kunde være bedre 
udforte, men man vil ikke kunne misforstaa dem, naar man 
forst har set tilsvarende Billeder i Naturen, og hvad hans Fig. 23 
angaar, da er Væxtpunktet ganske vist «ein Nebelmeer*> af 
Celler (som man kunde vente det af Datidens Standpunkt med 
Hensyn til Undersogelsen af slige fanerogame Væxtpunkter), 
men lige saa vist som den nedre Del af Figuren «afgjort» frem¬ 
stiller en Rods Bygning, ligesaa vist er den ovre Del, der ligger 
i dens umiddelbare Fortsættelse, rigtigt opfattet af Prillieux 
og fremstiller et Stængelvæxtpunkt med i det mindste et Blad¬ 
anlæg. 
Mine Undersøgelser, der hojligen maa onskes gjentagne og 
videre udforte, gave folgende Resultater. 
Roddernes Dannelse. Rodderne hos Neottia forgrene 
sig aldrig; hvor man ser en Rod opstaa, udgaar den altid fra 
en Stængeldel, og saa snart man paa Enden af en Rod (f. Ex. 
Fig. 2) ser Siderodder komme til Syne, kan man være overbevist 
om, at denne Ende allerede har Stængelens Bygning; den 
nederste af Siderodderne betegner næsten nojagtig Grænsen 
mellem Rod og Stængel. 
Rodderne anlægges ikke endogent og gjennembryde der¬ 
for ikke Rhizomets Bark, hvad allerede Irmisch og Drude 
meget rigtig have bemærket. Ingen af dem angive dog noget 
nærmere om Roddannelsen. Rodderne anlægges aldeles 
som vegetative Knopper i Almindelighed ved talrige 
Celledelinger efter alle Retninger navnlig i tredie og fjerde Celle¬ 
lag under Epidermis (Fig. 7—10). Samtidigt omformer en Stræng 
af indenfor liggende Celler sig ved Delinger efter en Retning, 
i 
