inderste tyndvæggede Barkparti. Denne hule Cylinder af stærkt 
fortykkede (sklerenkymatiske) Celler taber sig i Basis af Blomster¬ 
standens Axe ved dennes Overgang i Rhizomet, idet dens Celler 
blive mindre samt mindre fortykkede og jævnt gaa over i Rhizomets 
Barkceller; den har aabenbart rent mekanisk Betydning, nemlig 
at afstive den oprette, flere Tommer hoje, forovrigt af saa svage 
og bojelige Elementer sammensatte Blomsterstands-Axe. At den 
mangler i det tykkere, flere Gange kortere, i Mudder og Vand 
nedsænkede og rimeligvis af andre Rhizomer og omstaaende 
Blade stottede Rhizom er derfor naturligt. Interessantest ere de 
kambiforrne Strænge, .der som omtalt findes udenfor dette Lag. 
De inderste Barkcellers Bygning ses af Fig. 10—11. 
Ledningsvævet ligner i alle Hovedtræk fuldstændig Rhi¬ 
zomets, men Kar- og Phloemstrænge slutte sig i det Hele 
tættere sammen, og ikke saa sjeldent gruppere de sig næsten 
som i almindelige dikotyledone Fibrovasalstrænge (v og ph i 
Fig. 10—11). Store Uregelmæssigheder finde dog altid Sted, 
i det saa vel Kar eller Kargrupper som Phloemstrænge kunne 
ligge aldeles isolerede uden paaviselig at kunne sluttes sammen 
med andre til selvstændige Strænge. De inderste Kar ere 
Spiralkar med ofte stærkt udtrukne Spiraler (Fig. 11), og Ring¬ 
kar; derpaa folge Ringkar som Rhizomets, hist og her ved Ana- 
stomoser mellem Ringene i Overgang til Netkar. Parenkym- 
cellerne mellem dem ere mere langstrakte end i Rhizomet. 
Bygningen af Marvens Celler ses af Fig. 10—11. De ere 
ofte 5—7 Gange saa lange som vide. 
Stængelspidsens Bygning. 
Stængelspidsen paa Rhizomknopperne (gr, V, 1) har Form 
som en lav Kuppel (VI, 1) med en skarpt begrænset Dermatogen- 
kappe og en eller to tydelige Kapper under denne. Mellem 
Periblem og Pierom er der ingen skarp Grænse. Pleromrækker 
træde dog tydeligt frem i Stængelens Midte. Bladene anlægges 
længe for der ses Kar og Phloemstrænge, som boje ud til 
