51 
Den ene Side af Dichotomien kan mangle, hvilket dog er meget 
sjeldent. I enkelte Tilfælde kommer Blæren ikke til Udvikling, 
og man vil da næsten uden Undtagelse iagttage, at en sylformet 
Spids indtager Centrum af Dichotomien o: der finder ingen Di- 
chotorni Sted (Fligen rri i Fig. 18 nederste Stængelblad, og i 
Fig. 22 det overste af de to Blade). 
Hvad de to Sideflige angaar, der altsaa ere stillede ved 
Blærens Grund og tæt ved Hovedstængelen, da dele de sig 
meget snart i to (Fig. 17—19, 20, 22). Dette er imidlertid 
næppe nogen ægte Dichotomi, thi den ene opad- (og udad-) 
vendende Flig er altid mindre end den anden, divergerer mere 
end den fra den nedenfor denne Forgrening liggende Bladdels 
Retning (se f, J, Fig. 22, 18), og naar der optræder flere Flige, 
fremtræder den næste paa den modsatte Side af (o: afvexlende 
med) denne udadvendende Flig, er tillige meget mindre og viser 
sig tydeligt nok at være en Sideflig, homolog med denne. 
Disse fire storre Flige ere hvad Pririgsheim kalder «die vier 
Hauptzipfel» af Bladet. 
Hovedstængelen ender med en Knop, dannet af sammen¬ 
trængte Blade neden for en Stængelspids, der i Bygning næppe 
afviger fra den videre udviklede Stængels*). 
Længere end til Dannelsen af Kimplanter, som den i Fig. 17 
tegnede, af 4 cm. Længde og med et Antal af 17 for det blotte 
Oje synlige Blade, har jeg ikke kunnet folge Udviklingen; mine 
unge Planter gik alle til Grunde, for en stor Del odelagte af 
Alger. Om de kunne vedblive simpelthen at voxe og forstærke 
sig, til de blive blomsterdygtige, maa altsaa nærmere forfolges. 
Ranker. Paa Basis af den forlængede Stængel bemærkes 
ofte en «Ranke« (Pringsheim) (Fig. 21, r); den er altid stillet 
hojere end selve Kimaxens Blade paa Grunden af den Side af 
den forlængede Stængel, som vender ud mod Blæren, eller 
*) Cfr. Pringsheim s Uridersogelser i Monatsber. d. Akad. d. Wissensch. 
zu Berlin, 1869, og mine i »Forgreningsforhold hos Fanerogamerne«, 
Det Kgl. D. Vidensk. Selskabs Skrifter, 1872, X Bd. 
4* 
