86 
som paa, og som Dr. Nauckhoff omtaler og henforer til Kridt¬ 
formationen*). Hvis den graabrune Sandsten skulde tilhore 
Stenkulformationen, maatte ogsaa de omgivende Sandlag hore 
dertil, hvori de, saavidt jeg formaar at se, kun ere hærdnede 
Partier; men disse indeholde de sædvanlige dicotyledone Planter, 
som man finder overalt i Sand- og Skiferlagene. Jeg kan derfor 
ikke komme til andet Resultat, end at de oftomtalte «Sandsten- 
lag» ikke kunne betragtes som Bevis for at Stenkulformationen 
her er faststaaende; thi selv om det skulde vise sig, at den 
fundne Forstening virkelig er en Calamites fra Stenkulformationen 
og ikke en Equisetum fra Kridt- eller Tertiærformationerne, kan 
jeg dog, af Hensyn til de i Sandlagene fundne dicotyledone 
Planter og de geognostiske Forhold i det Hele taget, ikke be¬ 
tragte dette som afgjorende, men maatte i saa Tilfælde betragte 
hin o Calamites* som en ved Forstyrrelse af et ældre Lag ind¬ 
kommen Fremmed. Imidlertid er Sigillarien utvivlsomt en Sten¬ 
kulplante, og der er derfor al Sandsynlighed for, at selv om ikke 
disse nysomtalte Lag ved fremtidige Undersøgelser alligevel skulle 
blive beviste at hore til Stenkulformationen, denne dog vil blive 
fundet i Nærheden. 
Udbredte saavel over Gneisen som over de kulforende Dan¬ 
nelser, hvile de ensformige mægtige Traplag, der langs Kysterne 
slaa som flere tusinde Fod steile Vægge, der kun ere tilgængelige 
gjennem enkelte, af Frosten, Isen og Regnvandet i Forening 
dannede Klofter. Foden af disse Vægge er til en Hoide af flere 
hundrede -Fod dækket af de af Is og Vand lossprængte Klippe¬ 
stykker, der danne Skraaninger med en Vinkel af 30—40°, og 
hvorover sa# Fjeldet hæver sig under en Vinkel af 60—80°. 
Hvor ensformig end en saadan Fjeldvæg ser ud i Frastand paa 
Grund af de tilsyneladende horizontale milelange Lag, saa viser 
det sig dog, naar man faar arheidet sig op ad den, at Regel¬ 
mæssigheden ikke er saa overordentlig stor, og at Sammensæt- 
*) 1. c. p. 5. 
