92 
nordligt Fald. Paa det andet Sted kunde jeg paa Grund af ned- 
skredne Masser ikke bedomme Mægtigheden. Endnu i en noget 
længere Afstand fra Kysten ligger i et Elvleie i en Hoide af c. 
219 Fod et 3 Tommer mægtigt Kullag. 
Ved K i tdlussat fandt jeg i et Elvleie i nogen Afstand fra 
Kysten, i en Hoide af c. 328 Fod over Havet, et Kullag paa 
4—5 Tommer, der umiddelbart hviler paa Sand og er dækket af 
et 6 Fod mægtigt Skiferlag. 
Henved 2 Mil NO. for sidstnævnte Sted hæver sig i Stran¬ 
den et lille, 200 Fod hdit, i svære lodrette Sojler afsondret Basalt¬ 
parti, der af Gronlænderne kaldes Ivnårssuit og af de Danske 
«Skandsen». Den 20—40 Fod hoie Skrænt, der herfra langs 
Kysten strækker sig mod NO. i en Længde af henved en halv Mil, 
indeholder to eller flere Kullag og kaldes derfor af de lndfodte 
Aumarutigssat. Disse Kullag ere nogle af de bedste og lettest 
tilgængelige i Nord-Gronland, og have ogsaa hort til dem, der 
forst og mest ere bievne benyttede. Saaledes anforer Rink*), 
at der allerede i forrige Aarhundrede herfra hentedes flere Lad¬ 
ninger til Godhavn og Kronprindsens Eiland med en Jagt. 
Giesecke besogte Stedet gjentagne Gange**) og beskriver Lag- 
folgen saaledes: «zu unterst feinkorniger miirber Sandstein, dann 
Schieferthon, dann groberer Sandstein, dann Braunkohle zuweilen 
mit Pechkohle, dann Sandstein, dann eine dunnere Schicht Braun¬ 
kohle, zu oberst Sandstein«. I 1811 brodes her endnu Kul, 
# 
men Stedet maa senere være bleven opgivet, thi, som allerede 
bemærket, var det Schythe, der i 1838 bevirkede, at Brydningen 
her blev fortsat. Af hans Indberetning, der vidtløftig skildrer 
Forholdene, navnlig ved Udskibningen, skal jeg her anfore, at 
han ansaa alle de spredte Kulpartier, der vise sig i de mange 
Elvleier, som tilhorende et Lag, der med en Gjennemsnitsmæg- 
tighed af 12—16 Tommer stryger langs Kysten med et Fald af 
*) Gronland I, S. 178. 
**) Dagbog: V» 1807 og 26 / 7 1811. 
