97 
stor Mægtighed som den Giesecke angiver, har jeg ikke set, 
og jeg troer heller ikke at den forekommer. 
Ved de 3—4 Mil herfra liggende flade sandede Odder paa 
den lange Kyststrækning, der i Almindelighed gaaer under Navnet 
Assuk, findes i Sand- og Skiferlagene, der i Fjeldskraaningerne 
naa op til en Hoide af c. 1650 Fod over Havet, nogle tynde 
Kullag, der omtales af Giesecke*) og N auckhoff**). 1 et 
Elvleie dér fandt jeg ligeledes et Par tynde Lag, hvoraf et var 
paa 9 Tommer. 
Midt imellem Assuks Odder og den store Dal, hvori Elven 
KunguaK flyder, ser man paa Sydsiden af Waigattet og ligeledes 
omtrent lige overfor, mellem KordlortoK og NiaKornarsuk, paa 
Nordsiden, at de kulforende Dannelser i en Hoide af 5—600 
Fod over Havet forsvinde under Trapen. Ved forste Oiekast 
kunde det, synes, at disse Dannelser, der ere saa stærkt frem¬ 
trædende i den ostlige Del af Waigattet, have et svagt vestligt 
eller nordvestligt Fald, og at deres Overflade derfor, lidt Vest 
for en Linie mellem Assuk og KordlortoK, sænkede sig ned 
til Vandspejlet. Ved en noiere Undersøgelse af Faldet og Mæg¬ 
tigheden paa de forskjellige Steder, viser det sig imidlertid, 
som ovenfor nævnt, at Faldet overalt, paa enkelte Undtagelser 
nær, er retvisende NO.—N., og at den storste synlige Mægtighed 
findes omtrent midt i Waigattet ved Påtut, hvorfra den er af¬ 
tagende til begge Sider. Jeg maa derfor antage, at de kul¬ 
forende Dannelsers Forsvinden i den vestlige Del af Waigattet 
kun beroer paa, at de skjules af Trapen, ikke paa at Over¬ 
fladen sænker sig ned til Vandet, og at, hvis det kan bevises, 
at den Grændselinie, der fra Strandbredden kan ses i Fjeld¬ 
væggen, virkelig er de kulforende Dannelsers Overflade, dette 
da ikke er en Overflade, der er parallel med Slentningen, men 
en, der danner en vis Vinkel dermed og er bevirket ved Denu- 
dation, for Aflejringen af Trapen fandt Sted. 
*) Dagbog: 16 /? 1811. 
**) 1. c. S. 4. 
7 
