98 
De paa Hareden forekommende Kul have været kjendte i 
meget lang Tid og ere paa Grund af at de indeholde en stor 
Mængde af en fossil Harpix, der i Almindelighed gaaer under 
Navn af Rav, men af Nogle ogsaa henfores til Retinit, de mest 
bekjendte af alle Nord-Gronlands Kul. De forekomme paa SO.- 
Siden af Oen, lidt Nord for nogle Skjær, paa en kort Strækning 
i en Skrænt, der til den overliggende forsteningsforénde Tuf 
er c. 70 Fod hoi, men under meget ugunstige Forhold, da de i 
hoi Grad ere dækkede af nedskredne Masser. I en Hoide af 
30—40 Fod over Vandet robe de sig ved Kulstykker, der ligge 
i en Linie paa Skraaningen, og ved at grave noget ind fik jeg 
Oie paa to Lag, hvoraf det overste var henved 4 Fod mægtigt 
og bestod af gode Kul, og hvorunder der, adskilt ved et Par 
Fod graat Ler, igjen laa et noget tyndere Lag af mere lignit— 
aglige Kul, hvori «Ravet» navnlig forekom. Giese cke omtaler 
disse Kul saaledes*): «Das Lager selbst ist gegen die Mitte zu 
am måchtigsten, und betragt daselbst iiber 4 Lachter . . . Die 
gemeine Braunkohle wechselt mit dem bituminosen Holze ab. 
Der Bernstein ist durchaus in beyde gemengt», og i sin Ind¬ 
beretning skildrer Schythe Forholdene saaledes: «. . . . efter 
en Afbrydelse af en overordentlig Mængde nedstyrtede skarp¬ 
kantede Basaltblokke, rige paa Olivin, findes Kullene i ordentlige 
Lag, de danne nemlig dybest i Brinken tæt ved Fjæren to .Lag, 
af hvilke det overste er 1 Alen mægtigt, det nederste 1 1 /o Alen, 
og som adskilles ved et sortegraat kulholdigt Ler paa en Alens 
Tykkelse, hvori ligger et smalt Lag Blaaler; de have en brun 
Farve, tydelig Træstruktur med Knaster og Aarer og ere meer 
eller mindre ravholdige«. Endskjondt Forholdene ere vanskelige 
for en noiagtig Undersøgelse, og man derfor nok kunde vente 
nogen Uoverensstemmelse i Angivelser, der hidrore fra forskjel- 
lige Personer og fra saa forskjellige Tider, saa er den dog saa 
stor, at den snarere synes at pege hen paa, at del ikke er 
*) Dagbog: 11 J 7 1811. 
