201 
Art (P. Westermanni Rhdt.*)), som Professor Reinhardt har hjem¬ 
bragt fra Rio das Velhas, ja Hudfinnen er her endog af sær¬ 
deles Længde; men hvad der især udmærker disse Arter (P. We¬ 
stermanni og labrosus ) og aabenbart fjærner dem fra de foregaaende 
og nærmer dem til Slægten Conorhynchus , er den smalle, næsten 
kegleformigt tilspidsede Snude, den snævre Mund, de brede 
Læber og den yderst svage Tandbevæbning (som hos P. Wester¬ 
manni endog er falden helt bort i Overmunden), hvorfor der 
maaske endog kunde være Tale om for dem at oprette en egen 
Slægt. Da denne dog, som det vil fremgaa af, hvad her er ud¬ 
viklet, kun er ligesom den umiddelbare Fortsættelse af den gjen- 
nem de andre ægte Pimeloders Række gaaende Tendens, vil det 
vistnok være naturligst kun at danne en Underslægt eller Sektion 
for disse to Arter, sidst i Pimelodus- Slægten (s. str.) og nærmest 
ved Conorhyncherne. — Jeg vil forst beskrive den af disse to 
nye argentinske Arter, som staar nærmest ved Slægtens typiske 
Art, P. maculatus Lac. 
P. Valenciennis Kr. Legemsformen er forholdsvis kort, Krop¬ 
pen temmelig hoj og sammentrykt, Hovedet derimod fra Issen af 
meget nedtrykt, om end ikke særdeles bredt; fra Rygfinnens 
Udspring lober Hovedets Profil derfor stærkt skraat nedad med 
en ikke ganske ubetydelig Sænkning i Panderegionen. Legemets 
storste Hojde indeholdes 5 1 /« Gange, Hovedets Længde til Gjælle- 
spalten 4 1 /* Gange, samme til Enden af Nakkeudvæxten 3 2 /a 
Gange i Totallængden (fra Snudespidsen til Enden af den dybt 
kloftede Halefinnes nedre Flig); Hovedets storste Brede (over 
Gjællelaagene) indeholdes 2Va Gang i dets Længde, maalt paa 
den sidst anforte Maade. «Rygskjoldet« og «Hjælmen«, Skulder¬ 
buens ovre Del og Skulderforlængelsen over Brystfinnens Rod 
ere «granulerede»; dog strækker Granulationen sig fortil ikke ud 
forbi Ojnene, der ligge paa Hovedets Sider, umiddelbart under 
«Hjælmens« Rand, lidt nærmere ved Snudespidsen end ved 
*) 1. c. p. 33. 
