233 
finnernes Spidser naa forbi Bugfinnernes Fæste, disses Spidser hen 
imod eller til Gatfinnen; de ere længst hos det mindre Exemplar. 
Halefinnen er temmelig dybt kloftet. Sidelinien er fuldstændig, 
og der tælles langs med den 37—40 Skæl, 7 over og 7 under 
den, paa Forkroppen. T. Brevortii horer til dem, hvis Skæl kun 
have forholdsvis faa Viftestriber, flere dog nedad mod Bugen end 
opad mod Ryggen. Straaletallen e ere: D: 11(2.9); P: 11 
—13; V: 7—9; A: 34(3.31). (Den sidste dybt spaltede Gat- 
finnestraale er som sædvanlig regnet for to). Ryggens morkere 
Tone adskilles fra de solvblanke Sider ved en temmelig skarp 
Linie, dog er det næppe nok, at man kan tale om et særligt 
solvblankt Sidebaand; derimod er der en temmelig stor, aflang, 
sort Plet lidt bagved Gjællespalten og en mindre tydelig, der 
fortsætter sig til Kloften i Halefinnen, ved dennes Rod. (Smign. 
for ovrigt G i 11 s Beskrivelse af Farverne hos den levende Fisk). 
Vort storste Exemplar er godt 3*/2 Tomme langt til Halefinnens 
Spidser; men efter Gi 11 bliver den meget storre, 5—6 Tommer 
lang. 
6. Tetragonopterus tæuiurus (Giil). 
i 
Denne lille Art har en smækker Legemsform; Hojden inde¬ 
holdes 3 Gange i Totallængden (til Halefinnen), Hovedets Længde 
derimod ikke 4 Gange; Ojets Tværmaal er lidt over en Tredje¬ 
del af denne og lig med eller lidt mindre end deres mindste 
Afstand. Overkjævebenet naar lidt bagved en fra Ojehulens For¬ 
rand fældet lodret Linie. Tænderne frembyde intet afvigende: 
4 i forreste, 5 i anden Række paa Mellemkjævebenet, 1 lille paa 
% 
Overkjævebenet o. s. v. Rygfinnen begynder som sædvanlig midt 
imellem Snudespidsen og Halefinnen og flere Skælrækker bagved 
Bugfinnernes Fæste; dens Hojde er det dobbelte af dens Længde 
og noget storre end dens Afstand fra Hudfinnen. Galfinnens 
% 
Længde er omtrent lig med Hovedets, dens Hojde to Tredjedele 
deraf. Brystfinnerne naa til Bugfinnerne eller ud over dette 
Punkt, Bugfinnerne til Gatfinnen. Hos det storre af de to fore- 
