39 
snit af (]olocasia Antiqvorum Schotl. Karbundlcrnc hos Syngo- 
niurn danne haarde seige Fibrcr, hos Colocasia Antiqvornin 
Schott. ere dc uden al Styrke og saa uanselige og tynde, at 
man med det blotte 6ie let overseer dem; dc udgjdrc efter 
Payens Undersogcise kun 5 Procent af hele Stænglen, medens 
de hos Syngonium vistnok udgjdre henimod Halvdelen, Pegge ' 
Former have det tilfælles, at Karbundterne ligesom hos de 
fleste monocotyledone Stængler ikke gjerne forgrene sig; at dette 
virkelig er saa, derom kan man uden stor Mdie overbevise sig 
hos Stænglen af Syngonium auritum Schott., hvor det er sjel- 
dent at træffe et enkelt Karbundt, som forgrener sig; dette 
finder alene Sted i Toppen og har mere Udseende af en Spalt¬ 
ning eller Gaffeldeling. 
Vi gaae nu over til at betragte og sammenligne Karbund- 
lernes anatomiske Sammensætning hos de tvende Klasser af fieer- 
aarige Stængler af Aroideernes Familie. 
Hos de slyngende Aroideer ere* Karbundterne sammensatte 
af Karrene^ vasa propria og Bastcellerne. Disse tre Bestanddele 
fremtræde skarpt afsondrede i det færdige Karbundt, og enhver 
af dem har sin Plads (Fig. HI), Basten (Fig. Hib) ligger paa den 
Side, der vender mod Barken og ligger saaledes yderst. Karrene 
ligge inderst (v), og Bummet mellem Basten og Karrene opla¬ 
ges af Vasa propria (p). 
Karrene, der altsaa have deres Plads i Baggrunden af Kar- 
bundtet (Fig. Hiv), ere prikkede Kar og Spiralkar. De fleste Kar 
findes i de Karbundter, der ligge midt i Stænglen; de, der ligge 
nærmere Stænglens Periplieri, have færre Kar, og i de yderste 
Karbundter mangle Karrene aldeles. 
Imellem Karrene og Basten findes et Parti tyndvæggede 
langstrakte saftfdrende Parenchymceller (Fig. Hip). Det er disse 
Organer, for hvilke Mohl i sin Palmeanatomi har bevaret Be- 
nævnelsen vasa propria^ et jVavn, der hos de ældre Planteanato- 
mer blev anvendt om forskjellige Organer, der alene have den 
Egenskab tilfælles, at de ere saftfdrende. 
