7 
swarta aflånga strimmor och vårtor på ryggen ; Låren woro ånnu blekare 
meci swarta twårstrimmor«. 
Denne korte Beskrivelse giver allerede tvende Fingerpeg hen 
paa den bestemte Form af Frder, som Linné da havde for sig. 
Denne havde nemlig paa Bagfddderne ^^6 tår^^ og disse vare kun 
j^något lykte^^'^ den sjette Taa er selvfølgelig hin indre Knude ved 
Tommelens Rod; men kun naar denne var storre, blev den be¬ 
tragtet som Taa og naturligvis som Tommeltaa, eftersom den 
blev den inderste af de 6 Tæer. Udtrykket heæadactylus eller 
subhexadactylus brugte Linné om tiere Froer og Tudser, og i Sy¬ 
stema Naturæ X. og XII undlader han derfor heller ikke at til- 
foie den Oplysning i en Nole under hele Slægten Rana: 
«Palmæ in plerisqve Ranæ speciebus fissæ, tetradactylæ, piantæque 
pentadactylæ., palmatæ, rarius vero obscure hexadactylæ«. 
Af de 17 i Syst. Nat. X optagne Arter af Slægten Rana har 
Linné brugt Udtrykket hexadactyla for Rana Rufo l. (= Rufo 
vulyaris laur.)^ men ikke for Rana rubeta l. (= R, calamita Laur.')^ 
for R. gibbosa l. og R. temporaria i-, men ikke for Rana esculenta l. 
Der er altsaa ifolge disse Udtryk i den svenske Beskrivelse en¬ 
hver Sandsynlighed for — man bor vel endog sige: Vished for—, 
at de af Linné paa Olandsreisen undersøgte og særligt be¬ 
skrevne (man lægge Mærke til Dagbogens Ord: jjtogs og beskrefs^^) 
Froer havde en stærk fremstaaende Tommelknude som min R. 
oxyrrhinus^ og vi skulle siden see et yderligere Bevis derfor. 
Det andet Fingerpeg giver Udtrykket ^^något lykte^, thi dette 
betegner allerede i sig selv, at Bagfodderne kun* vare i ringe Grad 
forsynede med Svømmehud; men en noiere Angivelse af, hvor stor 
eller hvor lille en Svømmehud Linné forstod ved det indskræn¬ 
kende Udtryk „något lykte“, giver han os paa en temmelig utve¬ 
tydig Maade i de Udtryk, som han to Dage forud (nemlig d. 18. 
Juni ved „Norre Udde“) brugte om Fodforholdene hos vor alminde¬ 
lige Skruptudse, hvilken han da paa en lignende Maade havde 
taget for sig og beskrevet (see Dagbogen for samme Reise S. 142): 
