21 
for er bleven vildledet i Opfattelsen af Arterne; men det Samme 
gjælder efter min Mening ogsaa om Tudserne. 1 Linnés korte 
Beskrivelse af hans nye svenske Tudseform, Rana rubeta ^ synes 
mig næsten hvert Udtryk at have havt det Uheld at blive ufor- 
staaet, eller ialfald mindre rigtig forstaaet. — Dette har jo vist¬ 
nok for en stor Del havt sin Grund deri, at U n n é s Efterfolgere, 
om de end have citeret den oprindelige Kilde, dog neppe have 
ost umiddelbart af denne. 
Da jeg i det Foregaaende har benyttet Linnés Udtryk om 
Foden hos hans Rana rubeta som et Hjælpemiddel til at bestemme, 
hvorledes hans Udsagn om Fodformen hos hans Rana temporaria 
naturligst raaatte være at forstaae, og da jeg i denne Sammen¬ 
stilling er gaaet ud fra, at Linnés Rana rubeta ikke er, som det 
af Ni Isso n og næsten alle Andre er bleven fremsat. Ungen af 
Bufo vulyaris eller vor almindelige Skruptudse, men derimod 
Ungen af den Tudse, der nu almindeligt betegnes som Bufo ca- 
lamita Laur.^ paabviler der mig selvfølgelig en Forpligtelse til at 
gjdre Rede for de Grunde, som have ledet mig til at afvige fra 
saa godt som alle Andres Anskuelse om denne linnéiske Art. Mine 
Grunde ere disse: 
De Tudser, som Linné 1758 i Xde Udgave af sin Systema 
naturæ forste Gang tillagde Arts-Navnet: Rana rubeta^ idel han 
samtidigen deri opforte en kort Diagnose for Arten, havde han 
iagttaget paa en Reise i Wermeland 1746, altsaa tolv Aar 
iforveien, men han havde temmelig udforlig omtalt dem i den paa 
Reisen holdte Dagbog, som udkom Aaret efter Reisen^}. Under 
4de August 1746, medens Li n n é opholdt sig ved Pårsberg, findes 
nemlig her S. 261 — 62 folgende Iagttagelse og Beskrivelse: 
Rana manihus tetradactylis jissis, plantis pentadactylis suhpalmatis, eller 
et slags små Skogspaddor, som ei woro storre ån Gråshoppor, hoppade 
på wågen, dår skogen på omse sider war hog og skogrik, och altså sta- 
*) Carl Linnæi. Wåstgota-Resa, forråttad år 1746. Stockholm 1747. 
