24 
Foruden Sk ru pi udsen (Rana bufo Linn, — Rufo vulgaris 
Laur.) har man nemlig i Sverige, ligesom hos os, to andre Tudse¬ 
arter, der staae <lenne mere eller mindre nær; den ene af dem 
i det Ydre og Farven endog saa nær, at den af mange Natur¬ 
forskere blev betragtet som en blot Farvevarietet, særlig udmærket 
ved en fin, lysgul eller svovlgul Stribe nedad Ryggen, nemlig 
vor saakaldte „S t r a n d t u d s e^^ {Bufo calamita Laur.)'.^ den anden 
har en saa ioinefaldende Farvetegning, nemlig paa Ryggen kan¬ 
tede, store, gronlige Pletter paa en lysere Grund (Bufo variabilis 
Pallas, B. viridis Laur.). Begge have Baglemmerne noget kortere i 
Forhold og Bagkroppen mere but og afrundet bagtil, og dette 
gjælder især om B. calamita^ hvis Bagende synes ligesom afskaa- 
ret paatvers, et Forhold, der noksom fremhæves hos alle For¬ 
fattere, der have skjænket den noget stdrre Opmærksomhed, og 
som staaer utvivlsomt i noie Forbindelse med dens Lemmers Ud¬ 
dannelse og dens Bevægelse. Denne sidste er nemlig ikke 
den kravlende og vraltende som Skruptudsens, men er hurtig 
og næsten lobende („murium instar currit, etsi saltare utcumque 
possit“: Laurenti Syn. Rept. 1768 p. 121); Dyret klatirer frem¬ 
deles ret godt paa stærkt skraanende eller lodrette Vægge, og det fin¬ 
des ofte i Gruber, Kuler, paa Mure og lignende Steder klavret flere 
Fod tilveirs. Klattringen begunstiges ved de haarde, næsten horn- 
haarde JTaaspidser — de andre Arter have kun blodere Hud paa 
disse -—, men underslottes maaske tillige ved et bagerste Afsnit af 
Bugens Hud, der er udstyret med storre og regelmæssig stillede, 
hvidfarvede Vorter, hvilket Partie af Bughuden den synes i denne 
Stilling at trykke imod den lodrette Flade^). — De to andre Arter 
have derimod Bughuden af mere ensartet Karakter i hele dens 
Udstrækning, om der end er Spor, især hos B. variabilis^ af 
samme Tvedeling. Da nu den ligesom Iverskaarne Agterdel og den 
med storre hvide Vorter besatte Hud under Bagbugen eller Gum- 
*) Denne Klatlreevne er først iagttaget af Roe s el (Historia Ranarum 
S. 110), senere bekræftet af Andre, f. Ex. i Duméril og Ribrons 
Erpétologie générale VIII p. 91 og G86; selv har jeg oftere seet den. 
