64 
for den kaliforniske Flora i Almindelighed, i en paafaldende Grad 
gjore sig gjeldende indenfor Cupuliferernes Familie. Det mest 
Særegne ved denne Flora bestaaer deri, at den, ihvorvel den 
tilhorer Fastlandet, dog ganske har Karakteren af en Oflora, da 
de californiske Sdalper (Sierra Nevada) da*hne en ligesaa skarp 
Adskillelse som et mellemliggende Hav. De forskjellige Familier 
ere derfor gjennemgaaende repræsenterede ved Arter, som ere 
eiendommelige for Californien, tildels endog ved særegne Slægter, 
Underslægter eller Sectioner. Plantevæxten har desuden her et 
ganske andet Præg end i de ostlige Stater, da de Træer, navnlig 
Valn odarterne og Magnolierne, som der ere herskende i 
Skovene, hvor de optræde baade i et storre Antal Arter og In¬ 
divider end noget andet Sted paa Jorden, ganske mangle i 
Californien, ligesom her overhovedet savnes ikke færre end 
23 af de i Oststaterne forekommende Familier. Og tilsidst maa 
det udhæves som væsentligt for den californiske Flora, at der i 
den er indblandet et betydeligt asiatisk Element. 
I Overensstemmelse hermed viser det sig, hvad Cupuli- 
fererne angaaer, 1) at Californien ikke har en eneste Art fælles 
med' de ostlige Stater, 2) at den der baade med Hensyn til 
Arternes og Individernes Antal meget overveiende Afdeling af 
Underslægten Erythrobalanus (Euerythrohalanus) i Californien kun 
er repræsenteret af een Art, hvorimod her optræder en særegen 
Section (Stenocarpæa) ^ og 3) at her findes Arter af to Slægter 
{Castanopsis og Pasania)^ som ellers ganske mangle i Amerika 
og kun tilhore Asien. Medens Californien saaledes væsentlig 
adskiller sig fra de ostlige Stater, har det, som man maatte 
vente, mere tilfælles med de tilstodende Lande, som ligeledes 
ligge vest for Andeskjeden, nemlig med Oregon mod Nord og 
Ny»Mexico mod Syd. 
Man kjender idethele 17 Cupuliferer fra Californien; af disse 
er der dog 4, som endnu kun ere ufuldstændigt beskrevne^), 
0 o* ci'ussipocula Torr. (Rep. of explor. exped. 1854 p. (137) 81), Q. 
Emoryi Torr. (Emory’s Rep. t. 9), Q. Morelius (DC. 1. c. p. 79). Hertil 
